ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 листопада 2024 року           справа №200/5210/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 200/5210/22  (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за заявою представника ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання протиправним та зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду, -

                                                              У С Т А Н О В И В: 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2023 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання протиправним та зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду – задоволено частково: 1) визнано протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 з 24 лютого 2022 року   додаткової винагороди, передбаченої   постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”; 2) зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену   постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28 лютого 2022 року № 168   за період з 24 лютого 2022 року по 23 травня 2022 року включно; 3) стягнуто з територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп. 
Вказане судове рішення набрало законної сили 08 грудня 2023 року.
12 січня 2024 року по справі були видані виконавчі листи.
20 листопада 2023 року по справі було ухвалено додаткове рішення, яким було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Вказане додаткове судове рішення набрало законної сили 21 грудня 2023 року.
12 січня 2024 року було видано виконавчий лист на підставі додаткового судового рішення.
29 серпня 2024 року представник позивача подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконання судового рішення. Просив: встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 200/5210/22 та зобов`язати відповідача у місячний строк подати звіт про виконання цього судового рішення до Донецького окружного адміністративного суду. 
Позивач у своїй заяві зазначає, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балдинюка М.Ю. від 15.02.2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного судового рішення (ВП № 74165719).
Після ухвалення судом рішення по справі в інтересах позивача 02.05.2024 року та 17.06.2024 року його представник звертався із запитом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, де просив надати відповідача письмову інформацію з приводу того, чи виконано Пенсійним фондом рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07листопада 2023 року у справі  №200/5210/22, яке набуло сили.
Відповідь та запити надана не була. 
Примусове виконання рішення суду продовжується.
Отже, представник позивача зазначає, що рішення суду не виконано, а права позивача продовжують порушуватись.
Оскільки в добровільному порядку дана заборгованість не погашена, позивач вимушений звернутись до суду із даною заявою.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 200/5210/22 у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2023р. у справі №200/5210/22 та зобов`язати відповідача у місячний строк подати звіт про виконання цього судового рішення до Донецького окружного адміністративного суду. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки до теперішнього часу судове рішення не виконано, а визначені обставини свідчать, що відповідач ухиляється від його виконання, то суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення без задоволення заяви позивача.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.   
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.                 
Згідно частини першої  статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що  статтею 382 КАС України  передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу.
Разом з тим, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18.
Слід зазначити, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.
Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність, підтверджених належними і допустимими доказами, підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишається невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
При цьому, суд встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача на даний час тримає примусове виконання судового рішення Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а отже у суду відсутні докази того, що відповідачем не буде виконане судове рішення. 
Оскільки, представником позивача не наведено доказів та факті про будь - які порушення закону зі сторони відповідача щодо виконання рішення № 200/5210/22, тому підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.
Правові норми ст. 382 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами для їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений  Законом України “Про виконавче провадження”, внаслідок невиконання рішення в добровільному порядку. Крім того, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача – ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 200/5210/22 - залишити без задоволення.                                  
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 200/5210/22 - залишити без змін.                                         
Повне судове рішення складено 14 листопада 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко