Справа № 302/1094/24

Закарпатський апеляційний суд
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13.11.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Белли В. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/700/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Белли В. М. на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.08.2024. 
Цією постановою:
        ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. 
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 488233 від 02.08.2024 та постанови судді від 21.08.2024 вбачається, що 02.08.2024 о 23 год 05 хв у с. Репинне Хустського району по вул. Головній, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotaest Drager 6820. Результат огляду - 0,29 %. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальоність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Белла В. М. просить постанову судді від 21.08.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова винесена з грубим порушенням процесуального законодавства, що виразилось у прийнятті судом першої інстанції незаконного рішення на підставі недопустимих доказів. Зупинка поліцейськими водія ОСОБА_2 була безпідставною, незаконною та свавільною. Посилається на те, що в діях ОСОБА_2 відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, алкогольних напоїв він не вживав, а мінімальне перевищення рівна алкоголю в ОСОБА_2 можливо мало місце через вживання останнім перед поїздкою підкисшого компоту, який був на початковій стадії бродіння. Наявність незначного перевищення рівня алкоголю (0,09%) відноситься до законодавчо встановленої похибки показань технічного приладу Alcotaest Drager 6820 № ARSC-0039 (в межах від 0,04 до 0,10 %, відповідно Свідоцтва про повірку законодавчо 

-2-

регульованого засобу вимірювальної техніки від 30.07.2024), яким проводився огляд ОСОБА_2 на стан сп`яніння, що також ставить під сумнів факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на те, що стан алкоголю в крові ОСОБА_2 – 0,29 % являється природнім рівнем алкоголю в крові. 
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, даних про поважність причин неявки не надав. Повідомлення про час та місце розгляд справи ОСОБА_2 надіслано відповідно до вимог закону. Тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника-адвоката Белли В. М., який підтвердив в апеляційному суді, що ОСОБА_2 відомо про час та місце рогляду справи і він не заперечує щодо її розгляду без його участі. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Белли В. М., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
-3-

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами. 
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 488233 від 02.08.2024 , зміст якого, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
       Вказаним протоколом про адміністративне правопорушення встановлено, що 02.08.2024 о 23 год 05 хв у с. Репинне Хустського району по вул. Головній, ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встанволеному законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotaest Drager 6820. Результат огляду - 0,29 %. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальоність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується: роздруківкою тесту № 150 від 02.08.2024,  відповідно до якого  ОСОБА_2  о 23 год 07 хв 02.08.2024 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проміле – 0,29; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; рапортом поліцейського СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Легоша В. М. від 02.08.2024, направленням водія на огляд від 02.08.2024, довідками інспектора ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Івашко М. від 06.08.2024 про те, що ОСОБА_2 протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, та 18.01.2023 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В», додатком у вигляді СD-диска з відеоматеріалами правопорушення.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2  у вчиненні адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.  

-4-

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 488233 від 02.08.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 , відмовившись як від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, які мали місце, так і від підпису протоколу та інших доданих до нього матеріалів. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 488233 від 02.08.2024 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. 
В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників полії підстав для обмови ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до відмови ОСОБА_2 від надання будь-яких пояснень з приводу обставин, що мали місце. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Будь-які підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі не зазначені й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину. 
Матеріалами справи підтверджено, що огляд водія проведений за допомогою приладу «Drаger Alcotest 6820», у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, поручення мови та координації рухів, почервоніння обличчя. Результат огляду на стан сп`яніння – 0,29 проміле. ОСОБА_2 не висловлював будь-яких застережень щодо результатів такого огляду. 
Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_2 , проведеного працівниками поліції, а саме – 0,29 проміле, перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле) та беззаперечно вказує на перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.
       Доводи апеляційної скарги про те, що наявність незначного перевищення рівня алкоголю (0,09%) відноситься до законодавчо встановленої похибки показань технічного приладу Alcotaest Drager 6820 № ARSC-0039, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на те, що відповідно до даних щодо технічних характеристик приладу «Drager Alcotest» границі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації 

-5-

алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка +/- 0.02 проміле - у діапазоні від 0 до 0.2 проміле; відносна похибка +/- 10% - у діапазоні понад 0.2 проміле; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0.04 проміле - у діапазоні від 0 до 0.4 проміле; відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0.4 проміле. Тому покази тесту  «Drager Alcotest 6820» у межах 0,29 % проміле з врахуванням похибки, перевищують допустиму норму алкоголю.
Із цих підстав, неспроможними і такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що стан алкоголю в крові ОСОБА_2 – 0,29 % являється природнім рівнем алкоголю в крові, і тому такі відхиляються.
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка поліцейськими водія ОСОБА_2 була безпідставною, незаконною та свавільною, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки у їх підтвердження не надано жодних доказів. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом стороною захисту не заперечується, а неправомірність зупинки транспортного засобу не є предметом дослідження під час судового розгляду справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
З урахуванням наведеного вище, не знаходять свого підтвердження та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 ознак порушення вимог п. 2. 9 «а» Правил дорожнього руху України, а отже визнаються безпідставними і доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, алкогольних напоїв він не вживав, а мінімальне перевищення рівна алкоголю в ОСОБА_2 можливо мало місце через вживання останнім перед поїздкою підкисшого компоту, який був на початковій стадії бродіння. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що ці доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, які повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення. 
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду  ОСОБА_2  обгрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Обгрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого  ОСОБА_2  адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2  порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як  для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-6-

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007,  Європейський  суд  з  прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства  та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необгрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування немає,  а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Белли В. М. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст.294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обгрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б  слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Белли В. М.залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.08.2024 щодо ОСОБА_3 , - без змін.
           Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя