СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року                                     м. Харків                        Справа № 922/1524/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Мартюхіна Н.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження апеляційну скаргу (вх.№1811Х/2) відповідача - фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгенівни на рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 у справі №922/1524/24 (повний текст рішення складено 05.07.2024 суддею Добрелею Н.С. у приміщенні Господарського суду Харківської області)
за позовом Комунального підприємства “Харківські теплові мережі”, м.Харків, 
до фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгенівни, м.Харків,
про стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:
     Комунальне підприємство “Харківські теплові мережі” звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгенівни про стягнення 150577,98 грн заборгованості з оплати теплової енергії, поставленої  за  договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 16.02.2011 №13447 у  період з грудня 2021року по квітень 2022 року.
В обґрунтування позову позивач посилається  на те, що  ним на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 16.02.2011 №13447 у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року  поставлено відповідачеві теплову енергії  в обумовлених договором обсягах, яку оплачено частково, внаслідок чого  у відповідача утворилась заборгованість з оплати поставленої теплоенергії за вказаний період в сумі 150577,98 грн. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 у справі №922/1524/24 у задоволені позову відмовлено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгеніївни на користь Комунального підприємства “Харківські теплові мережі” заборгованість за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 16.02.2011 №13447 за особовим рахунком 17800-5844 у сумі 139913,65 грн за період грудень 2021-квітень 2022 та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2250,83 грн. 
       У частині стягнення заборгованості у розмірі 8805,83 грн провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. 
        В іншій частині позову, відмовлено.
      В обґрунтування  рішення суд послався на те, що позивач свої договірні зобов`язання виконав та здійснив відпуск теплової енергії відповідачу в період з грудня 2021 до квітня 2022 за адресою: м. Харків. вул. Військовій, 37, що підтверджується наданими до позовної заяви актами включення/відключення опалення та виставленими рахунками-фактурами.
      Разом із цим, суд зазначив, що в заборгованість за спожиту теплову енергію в грудні 2021 у розмірі 22135,56 грн (рахунок від 14.01.2022 №17800-5844) позивачем була включена вартість поставленої відповідачу теплової енергії в грудні 2021 та листопаді 2021 (за період 30.11.2021 - 30.11.2021) за адресою: м. Харків, вул. Новом"ясницька, 6 на загальну суму 123,20 грн з ПДВ та вартість поставленої теплової енергії в листопаді 2021 (за період 24.11.2021 - 29.11.2021) за адресою: м. Харків, вул.Військовій, 37 на суму 1735,29 грн з ПДВ., тоді як   предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року, яка була поставлена позивачем відповідачу за адресою: м. Харків, вул.  Військовій, 37, а  тому  вартість спожитої відповідачем теплової енергії в грудні 2021 становить 20277,07 грн з ПДВ та з урахуванням оплати на суму 1917,36 грн, на яку посилається позивач сума заборгованості становить 18359,70 грн. Враховуючи те, що позивачем заявлено до стягнення заборгованості за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року, то заборгованість за листопад 2021 року  не є предметом розгляду даної справи у зв`язку з чим  позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за теплову енергію за Договором у загальній сумі 1858,50 грн є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
      У частині стягнення заборгованості у розмірі 8805,83 грн провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з поданням позивачем  заяви (вх. №17144/24 від 03.07.2054) про відмову від цієї частини позовних вимог, яку прийнято судом. 
    Відповідач -фізична особа-підприємець Перепелиця Оксана Євгенівна з рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 у справі №922/1524/24 частково не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  просить це рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгеніївни на користь Комунального підприємства “Харківські теплові мережі” заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 16.02.2011 №13447 за особовим рахунком 17800-5844 у сумі 139913,65 грн за період грудень 2021-квітень 2022 та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2250,83 грн скасувати повністю та ухвалити  в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення 139913,65 грн відмовити повністю та залишити без змін рішення в частині відмови у задоволенні позову КП “Харківські теплові мережі” до ФОП Перепелиці О.Є. про стягнення заборгованості за теплову енергію за договором у загальній сумі 1858,50 грн та в частині закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України щодо стягнення заборгованості у розмірі 8805,83 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на недоведеність позивачем фактичного об`єму спожитої відповідачем теплової енергії  та ухвалення судом рішення в частині задоволення позовних вимог  на підставі неналежних та недопустимих доказів, а саме, доданих до позовної заяви  актів про підключення та відключення опалення  щодо опалювального сезону 2021-2022 року та рахунків-фактур  за спірні періоди, оскільки наданий позивачем розрахунок кількості спожитої відповідачем теплової енергії не підтверджений вихідними даними первинної документації.
      Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024 для розгляду справи сформовано склад суду: головуючий суддя-доповідач Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгенівни на рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 у справі №922/1524/24 та ухвалено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.
       27.08.2024 від позивача  надійшов відзив на апеляційну скаргу ( вх. № 11140), згідно з яким він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін. 
      Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.
Між КП "Харківські теплові мережі" (теплопостачальна організація) та ФОП Перепелиця О.Є. (споживач) був укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 16.02.2011 №13477 (далі - Договір). Згідно з його умовами теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.
Згідно з пунктом 2.2. Договору приєднання об`єктів до систем теплопостачання проводиться у встановленому законодавством порядку. Підключення споживачів в опалювальному сезоні здійснюється: для об`єктів з єдиною системою теплопостачання на підставі рішення органів місцевого самоврядування про початок опалювального сезону, згідно з затвердженим графіком.
Споживач теплової енергії зобов`язується, зокрема, виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (підпункт 3.2.6. пункту 3.2. Договору).
Відповідно до пункту 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом (опалення, вентиляція, гаряче водопостачання) згідно з додатком 4.
Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до Договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює: до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку; до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку (пункти 6.3., 6.4. Договору).
Пунктами 9.1., 9.4. Договору передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2011. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік , якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін.
У Додатку 1 від 16.02.2011 до Договору сторони погодили обсяг теплової енергії в гарячій воді, котру теплопостачальна організація буде поставляти споживачу за адресою: м. Харків, вул.Військова , 37, в розмірі 85,0678 Гкал.
У Додатку 1 від 01.05.2012 до Договору сторони погодили обсяг теплової енергії в гарячій воді, котру теплопостачальна організація буде поставляти споживачу по вул. Новом`яницькій, буд. 6, кв. 75 у м. Харкові, в розмірі 4,5542 Гкал.
У Додатку 4 до Договору визначений перелік об`єктів теплоспоживання, зокрема, за особовим рахунком №17800-5844-1: 1) офіс по вул. Військовій , 37 у м. Харкові;  облік споживання теплової енергії - по приладу обліку; навантаження - 0,039600 Гкал/год; 2) магазин непродовольчих товарів площею 34,6 по вул. Новом`ясницькій, буд. 6, кв. 75 у м. Харкові; облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом; навантаження - 0,002240 Гкал/год.
    Позивач зазначає, що на підставі актів підключення/відключення споживача від 03.11.2021 №178/12544, від 15.04.2022 №178/13557 у період з грудня 2021 по квітень 2022 здійснював постачання теплової енергії до будівлі по вул. Військовій, 37 у м. Харкові.
       За період з грудня 2021 по квітень 2022 (з урахуванням здійсненого під час розгляду справи в травні 2024 року перерахунку за березень та квітень 2022 року) позивачем була поставлена відповідачу теплова енергія натомість, відповідачем спожита теплова енергія була сплачена лише частково в сумі 1917,36 грн, у зв`язку з чим заборгованості становить 141772,15 грн, вимога про  стягнення якої є предметом позову у даній справі. 
         Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
     Основними  видами   господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання  та організаційно-господарські зобов`язання.
  Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
      Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
  Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
      Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11  цього Кодексу.
      Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
      Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
     Відповідно до ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
     Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України,   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
   Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
      Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
  Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
      Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
    Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Як зазначено вище, відповідно до пункту 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом (опалення, вентиляція, гаряче водопостачання) згідно з додатком 4.
   Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до Договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює: до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку; до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку (пункти 6.3., 6.4. Договору). 
    Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами:
       1) письмовими, речовими і електронними доказами;
       2) висновками експертів;
       3) показаннями свідків.
 Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
 Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
    Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України  достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
 Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
   Ч. 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами  в їх сукупності, а саме, доданими до позовної заяви актами підключення/відключення споживача від 03.11.2021 №178/12544 та  від 15.04.2022 №178/13557 та виставленими відповідно до умов Договору рахунками-фактурами за спірний період, які  у відповідності до умов Договору сформовано на підставі зазначених в них показань приладів обліку, підтверджується, що позивач у період з грудня 2021 по квітень 2022 здійснював постачання теплової енергії до будівлі по вул. Військовій, 37 у м. Харкові.
Умовами розділу 5 Договору передбачено здійснення обліку теплової нергії за приладами комерційного обліку  або, в разі їх відсутності –розрахунковим способом, згідно з додатком  № 4 Договору.
Додатком № 4 до Договору (Перелік об`єктів теплопостачання) для об`єкта теплоспоживання –вбудованого офісного приміщення по вул. Військовій,37 передбачено облік споживання теплової енергії за приладом обліку, а для об`єкта теплоспоживання –вбудованого в житловий будинок магазину непродовольчих товарів по вул. Новом`ясницькій,6 - облік споживання теплової енергії розрахунковим способом. 
Позивач при визначенні вартості поставленої у спірний період до вказаного офісного приміщення по вул. Військовій,37 теплової енергії у детальному  розрахунку суми позову, у відповідності до умов п. 6.1. Договору застосовував діючи  у спірний період тарифи, встановлені рішеннями органу місцевого самоврядування та виходив з показів приладів обліку, які зазначені в доданих до позову рахунках- фактурах.
      Суд першої інстанції перевірив відповідні розрахунки та рахунки - фактури, що були надані в обґрунтування позову та на підставі зазначених в  них фактичних даних детально встановив те, що у грудні 2021 відповідачем була спожита теплова енергія на суму 22135,56 грн; у січні 2022 - на суму 60700,42 грн (з урахуванням проведеного в червні 2022 року перерахунку на суму 21498,74 грн у бік збільшення); у лютому 2022 року - на суму 36673,60 грн (з  урахуванням проведеного в червні 2022 року перерахунку на суму 6219,49 грн в бік зменшення); в березні 2022 року- на суму 16974,38 грн (з урахуванням проведених у червні 2022 року та травні 2024 року перерахунків на загальну суму 37432,83 грн у бік зменшення); в квітні 2022 року- на суму 7205,55 грн (з урахуванням проведених у червні 2022 року та травні 2024 року перерахунків на загальну суму 5746,36 грн у бік зменшення).
Загалом за об`єктом постачання по вул. Військовій, 37  у спірний період з грудня 2021 року по квітень 2022 року відповідач спожив теплову енергію вартістю 20277,07 грн з ПДВ. У матеріалах справи відсутні докази щодо сплати відповідачем зазначеної вартості, але позивач в позовній заяві зазначив про здійснення відповідачем її часткової оплати на суму 1917,36 грн.   
Таким чином, з урахуванням оплати на суму 1917,36 грн, про яку стверджує єпозивач,  заборгованість відповідача становить 18359,70 грн.
При цьому судом першої інстанції при визначенні суми заборгованості враховано те, що позивачем була включена вартість поставленої відповідачу теплової енергії в грудні 2021 та листопаді 2021 (за період 30.11.2021 - 30.11.2021) за адресою: м. Харків, вул. Новом"ясницька, 6 на загальну суму 123,20 грн з ПДВ та вартість поставленої теплової енергії в листопаді 2021 (за період 24.11.2021 - 29.11.2021) за адресою: м. Харків, вул.Військовій, 37 на суму 1735,29 грн з ПДВ, тоді як   предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2021 по квітень 2022, яка була поставлена позивачем відповідачу за адресою: м. Харків, вул.  Військовій, 37.
Разом з цим, рішення суду в частині відмови у стягненні вказаних сум не оскаржено, а тому  з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України перевірка його законності та обґрунтованості  в цій частині не входить в межі даного апеляційного перегляду.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обсягів фактичного об`єму спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період через непідтвердження таких обсягів вихідними даними первинної документації, оскільки, як зазначено вище, відповідно до актів підключення споживача від 03.11.2021  № 178/12544 та акту відключеня споживача від 15.04.2022 об`єкт тепло споживання відповідача по вул. Військовій, 37 в м. Харкові  у спірний період був підключений до мереж теплопостачання позивача, в доданих до позовної заяви рахунках –фактурах у відповідності до умов Договору  зазначено відомості про обсяги поставленої до цього об`єкту теплоенергії за показами приладу обліку, в той час як відповідачем відповідні фактичні дані не спростовано.
При цьому колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до пункту 5.3. Договору споживач, що має прилади комерційного обліку, щомісячно подає до теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені  в додатку  № 5 до Договору. 
Разом з цим, пунктом 6.4.  Договору  передбачено обов`язок споживача  самостійно сплатити за 3 дні до початку розрахункового періоду ініціативним дорученням теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку № 1 кількості теплової енергії та здійснення остаточного розрахунку до 28 числа поточного місяця-при розрахунках за показниками приладів обліку, та до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим -при відсутності приладів комерційного обліку.
Пунктом 6.10. Договору  передбачено, що споживач  з 12 по 15 число місяця, наступного за розрахунковим отримує від теплопостачальної організації за адресою: вул. Жовтневої Революції, буд.  № 5А, тел. 7530011, документи за розрахунковий період:
- рахунок- фактуру ;
- акт звірки розрахунків.
Один примірник оформленого акту споживач повертає теплопостачальній організації на протязі 10 днів після його отримання.
Отже, за умовами Договору кількість та вартість спожитої теплоенергії спочатку має самостійно визначатись та оплачуватись   споживачем із подальшим самостійним отриманням  від теплопостачальної  організації акту звірки розрахунків та рахунку-фактури.
Відповідно до положень статтей 80, 165 Господарського процесуального кодексу України відповідач  мав право надати суду відзив на позов  із викладеними  в ньому запереченнями проти позову, в тому числі щодо обсягів спожитої тепло енергії, із наданням доказів в їх обґрунтування. При цьому відзив мав бути поданий  в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
З матеріалів справи вбачається, що  ухвалою від 06.05.2024  у справі №  922/1524/24 суд відкрив спрощене позовне провадження  у цій справі, ухвалив розглядати її без повідомлення учасників справи  за наявними в ній матеріалами та встановив відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі  для подання відзиву на позов відповідно до вимог статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Ухвала про відкриття провадження у даній справі була надіслана за місцезнаходженням відповідача, проте повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17).
При цьому, виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22).
       Враховуючи факт направлення судом ухвали про відкриття провадження у справі на дійсну адресу відповідача та повернення такої ухвали з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд першої інстанції виконав покладений на нього обов`язок з належного  повідомлення відповідача про розгляд  даної справи із встановленням достатнього  строку на подання відзиву на позов. 
Проте відповідач відзив на позов не надав, а тому не скористався своїм  правом на  заперечення проти позову, в тому числі щодо зазначених позивачем  в позовній заяві та доданих до неї рахунках-фактурах обсягів спожитої теплоенергії та розрахунків  спірної заборгованості.
Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не було наведено  доводів та не  надано доказів щодо того, що ним у відповідності до вказаних умов Договору було визначено інші обсяги споживання, ніж ті, які зазначено  у доданих позивачем до позовної заяви рахунках –фактурах та не наведено жодних доводів чи доказів щодо неправильності визначення позивачем відповідних обсягів та здійснення розрахунку заборгованості.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не  знайшли підтвердження, а  оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржниками.
Керуючись ст.129, пунктом 4 частини 1 ст.275, ст.. 276, ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України,  суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Перепелиці Оксани Євгенівни залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 у справі №922/1524/24 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна