Справа № 757/56692/23-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1367/24 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А., 
за участю секретаря - Струтинської Д.В. 
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»
особа, яка подала апеляційну скаргу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року, яка постановлена судом у складі судді Сухарник І.І., за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк» про визнання зобов`язань по сплаті вартості заставного майна виконаними та видачу довідки про повний розрахунок по сплаті вартості заставного майна,
в с т а н о в и в:
В грудні 2023 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до АТ « Райффайзен Банк»  в якому просив суд ухвалити рішення про визнання зобов?язань ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» по сплаті вартості заставного майна, нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому загальною пл. 1582,2 кв.м, за адресою у АДРЕСА_1 , виконаними. Зобов?язати АТ «Райффайзен Банк» видати ОСОБА_1 , довідку про повне виконання зобов`язань по сплаті вартості заставного майна (предмету іпотеки), а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому загальною пл. 1582,2 кв.м, за адресою у АДРЕСА_1 .
Позовна заява обгрунтована тим, що 12 липня 2006 року між ОСОБА_2 (позичальник) та ТА « Аваль» правонаступником якого є АТ «РайффайзенБанкАваль», який змінив назву на АТ « Райффайзен Банк» було укладено генеральну кредитну угоду за №010/14-20/631, в рамках якої ОСОБА_2 , був укладений кредитний договір №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року та кредитний договір №014/14-10/4270010/14-20/631 від 19.08.2008 року. 
Для забезпечення кредитних зобов`язань, 14 липня 2006 року був укладений договір іпотеки між позичальником та відповідачем предметом якого був цілісний майновий комплекс будівель та споруд , який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2011 року у справі №2-64/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.07.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та його поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 2903153,52 грн боргу.
В червні 2011 року отриманий банком в Калуському міськрайонному суді виконавчий лист був пред`явлений у Калуський ВДВС для виконання, предмет іпотеки був переданий на реалізацію торгівельній організації «Укрспецюст», у зв?язку з відсутністю покупців на всіх трьох торгах, торги були визнані такими, що не відбулися, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та повернув банку виконавчий лист без виконання. 
Листом від №97-2-7-00/855 від 01.03.2013 року, банк повідомив позивача про те, що рішенням Малого КПК від 17.01.2013 року було надано дозвіл на продаж йому, як потенційному покупцю іпотечного майна, яке належить ОСОБА_2 , а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому загальною пл. 1582,2 кв.м, за адресою у АДРЕСА_1 .
18 лютого 2013 року відповідачем була направлена письмова пропозиція (оферта) про можливість викупу у відповідача іпотечного майна, де було обумовлено істотні моменти, а саме вартість предмету іпотеки в сумі 750 000,0 грн та графік внесення коштів на рахунки Відповідача сум в розмірі 500 000 грн до 18.02.2013 року і 250 000 грн до 05.03.2013 року.
Позивач зазначає, що виконав зобов?язання і повністю розрахувався за заставне майно (предмету іпотеки).
09.10.2023 року позивач звернувся до відповідача з листом про видачу документу (довідки) яка би підтверджувала повне виконання взятих зобов?язань зі сплати коштів за викуп заставного майна (предмету іпотеки.) 
У відповідь, листом від 11.11.2023 року № 188/2/800 відповідач повідомив, що не видасть довідку , оскільки питання розрахунку за нерухоме майно яке він здійснив, позивач має вирішувати з позичальником ОСОБА_2 , який є власником зазначеного нерухомого майна. 

08 березня 2024 року відповідачем АТ «Райффайзен Банк» до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій банк просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Заява обґрунтована тим, що 12 липня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено генеральну кредитну угоду за №010/14-20/631, в рамках якої ОСОБА_2 , був укладений кредитний договір №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року та кредитний договір №014/14-10/4270010/14-20/631 від 19.08.2008 року та кредитний договір № 014/14-20/631-1 від 12.07.2006 року. 
14.07.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно: нежитлові будівелі та споруди майнового комплексу в цілому загальною пл. 1582,2 кв.м, за адресою у АДРЕСА_2 . 
08 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» отримав право вимоги до ОСОБА_2 за кредитними договорами «014/14- 20/631-1 від 12.07.2006 року та №014/14-10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008 року. В свою чергу, ПАТ «Вектор Банк» передав права вимоги на користь ТОВ «ФК Форінт».
АТ «Райффайзен Банк» не відступав на користь ПАТ «Вектор Банк» права вимоги за договором іпотеки від 14.07.2006 року, а в свою чергу ПАТ «Вектор Банк» не міг та не передавав права вимоги за договором іпотеки на користь ТОВ «ФК Форінт». 
Станом на поточний момент АТ «Райффайзен Банк» залишається іпотекодержателем за договором предмету іпотеку - нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, що знаходяться у АДРЕСА_1 .
Договір іпотеки є дійсним, записи про іпотеку та про обтяження на вказане майно є чинними та не скасованими в будь-який спосіб. На супроводженні Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області ЗМУ МЮ знаходиться ВП НОМЕР_1. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_2 , стягувачем - ТОВ «ФК Форінт». 
У справі №757/13512/22-ц, що розглядалась Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, позивач ОСОБА_1 також стверджував, що державним виконавцем у ВП НОМЕР_1 проведено опис та арешт нежитлових будівель та споруд майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і не надав належних і допустимих доказів.
АТ «Райффайзен Банк» не є стороною ВП НОМЕР_1, тому не може отримати доступ до матеріалів виконавчого провадження на підтвердження чи спростування наявності постанови про опис та арешт вказаного нерухомого майна в рамках ВП.
Банком на адресу Калуського ДВС було направлено лист від 24 листопада 2023 року за №188/8/826 в якому банк повідомляв про наявність обтяження та не надання своєї згоди на проведення будь-яких дій з предметом іпотеки. Повторно лист було направлено також 25 січня 2024 року. Листи АТ» Райффайзен Банк» були проігноровані Державною виконавчою службовою, відповідь на них не отримано. Всупереч направленим листам, 12.02.2024 року від Державної виконавчої служби отримано запит щодо вказаного нерухомого майна, на думку банку, з ціллю отримання згоди та подальшої реалізація предмету іпотеки в рамках відкритого виконавчого провадження НОМЕР_1. У зв`язку з наявністю спору відносно предмета іпотеки, а саме нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи вимоги третіх осіб в межах відкритого виконавчого провадження НОМЕР_1, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року заяву задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», яке не є учасником даної справи та не приймало участі у розгляді справи судом першої інстанції, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову.
Скаржник посилається на те, що відсутній спір між позивачем та відповідачем за даними правовідносинами, в тому числі за договором іпотеки від 14.07.2006 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М., предметом якого виступає нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та забезпечували зобов`язання, які виникли в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року, та переходу права за основним зобов`язаннями ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Форінт», підтверджується рішеннями судів, ухвалених за численними позовами ОСОБА_1 , а саме: 
рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2011 року у справі №2-64/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 та №014/14-10/427G010/14- 20/631 від 19.08.2008, укладених в межах Генеральної кредитної угоди №010/14- 20/631 від 12.07.2006, а також за Кредитним договором №010/14-10-851 від 14.11.2007, у загальному розмірі 2 903 153,52 грн, в тому числі за рахунок заставленого майна: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу у цілому за адресою: АДРЕСА_1 , рухомого майна - автомобілей, згідно переліку; 
ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.12.2017 року у справі № 2-64/11, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.08.2018, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих листах № 2-64/2011 від 27.04.2011 року, виданих Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно вказаного рішення встановлено перехід права вимоги 08.12.2016 року, за вказаними кредитними зобов`язаннями, від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Форінт»;
постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2022 року у справі №345/4670/18ц задоволено апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт». Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.04.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання кредитором. 
ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року у справі №757/21848/22-ц позов ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФК «Форінт» , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання новим кредитором залишено без розгляду;
рішенням Господарського суду м. Києва від 20.07.2023 у справі №910/3548/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Вектор Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 2 -ТОВ «ФК «Форінт», про визнання недійсним договору факторингу від 08.12.2016, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», в частині відступлення прав вимоги за Генеральною кредитною угодою № 010/14-20/631 від 12.07.2006, укладеною між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», в межах якої були укладені Кредитні договори № 014/14- 20/631-1 від 12.07.2006, № 014/14-10/4270010/14-20/631 від 19.08.2008. Дане рішення постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 року у справі №910/3548/23 залишено без змін;
рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023 року у справі 757/13512/22-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Форінт», про визнання новим іпотекодержателем за договором іпотеки від 14.07.2006 року; 
рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2024 року у справі №757/26242/23-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ТОВ ФК «Форінт» про визнання кредитних зобов`язань виконаними (Кредитні договори №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 та №014/14-10/4270010/14- 20/631 від 19.08.2008).
Скаржник посилається на те, що АТ «Райффайзен Банк» втратив своє право іпотекодержателя за договором іпотеки від 14.07.2006, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О. М. та зареєстровані за №Д-819, із урахуванням внесених змін, предметом якого виступає нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та забезпечували зобов`язання, які виникли за кредитними договорами №014/14-20/631- 1 від 12.07.2006 року та №014/14-10/427G010/14-20/631 від 19.08.2008 року, укладених в межах Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006), оскільки права вимоги за кредитними договорами були відступлені на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» без акцессорного зобов`язання, яке не може існувати самостійно без основного зобов`язання.
Рішення суду від 23.03.2011 у справі №2-64/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 перебуває у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження НОМЕР_3, де стягувачем є ТОВ «ФК «Форінт», боржник- ОСОБА_2 . Виконавче провадження відкрито 03.02.2020 року постановою державного виконавця, яке в подальшому приєднано постановою від 05.10.2023 року до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2. Оскаржувана ухвала про забезпечення позову, якою накладено арешт на нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 в рамках цієї справи порушує права і інтереси ТОВ «ФК «Форінт» як кредитора/стягувача, позбавлений законного права на задоволення своїх вимог за рахунок належного майна боржнику, у якого відсутнє інше майно, окрім спірного майна, за відсутності між сторонами дійсного спору про права на це майно.
Скаржник посилається на те, що зміст заяви відповідача про забезпечення позову у даній справі фактично свідчить про те, що банк не згоден з рішеннями/діями державного виконавця органу ДВС в межах виконавчого провадження де він не є стороною.
Вважає, що відносини АТ «Райффазен Банк» з ОСОБА_1 не є договірними, у останніх відсутні правові підстави претендувати на дане майно, дії сторін у справі можуть свідчити про перешкоджання виконання рішення судів ухвалених у 2011-2012 роках, за рахунок майна належного боржнику ОСОБА_2 в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2.
Вважає висновки суду першої інстанції щодо співмірності накладення арешту на майно, яке належить третій особі із заявленими вимогами не відповідає вимогам закону. 

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» заперечує проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК Форінт» та вважає її необґрунтованою, зазначивши, що станом на даний час АТ «Райффайзен Банк» залишається іпотекодержателем нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, що знаходяться у АДРЕСА_1 , договір іпотеки є дійсним, записи про іпотеку та про обтяження на вказане майно є чинними та не скасованими в будь-який спосіб, а тому будь-яка реалізація вказаного об`єкта нерухомості є неможливою без згоди іпотекодержателя.
АТ «Райффайзен Банк» стало відомо, що на виконанні Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області ЗМУ МЮ знаходиться ВП НОМЕР_1, боржником в якому є ОСОБА_2 , стягувачем - ТОВ «ФК Форінт». АТ «Райффайзен Банк» не є стороною ВП НОМЕР_1, тому не може отримати доступ до матеріалів виконавчого провадження на підтвердження чи спростування наявності постанови про опис та арешт вказаного нерухомого майна в рамках ВП.
Для захисту своїх прав та інтересів, як іпотекодержателя, на адресу Калуського ДВС було направлено листи від 24 листопада 2023 року та від 25 січня 2024 року, в яких банк повідомляв про наявність обтяження та не надання своєї згоди на проведення будь-яких дій з предметом іпотеки, які були проігноровані Державною виконавчою службовою.
12.02.2024 року від Державної виконавчої служби отримано запит щодо вказаного нерухомого майна, у відповіді на який АТ «Райффайзен Банк» надав свої заперечення та зазначив, що АТ «Райффайзен Банк» як іпотекодержатель нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , не надає свою згоду на вчинення державним виконавцем чи іншим особам будь-яких дій примусового характеру (опис, арешт, оцінку, реалізацію, інше) щодо вказаного нерухомого майна/предмету іпотеки, які можуть призвести до реалізації/знищення/зміни/тощо предмета іпотеки в рамках ВП НОМЕР_3 або інших відкритих проваджень, стягувачем за якими не є АТ «Райффайзен Банк». 
АТ «Райффайзен Банк» звертає увагу, що ТОВ «ФК Форінт» не заперечує, що до них не переходили права за договором іпотеки від 14.07.2006 року. В свою чергу банк як іпотекодержатель своєї згоди на реалізацію спірного майна в процедурі виконавчого провадження не надавав. Відповідач зазначив, що оскаржуваною ухвалою не порушуються права та інтереси ТОВ «ФК Форінт», просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою.
Зазначає, що з матеріалів справи вбачається що саме відповідач має право на нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у АДРЕСА_1 , як іпотекодержатель. 
Вказує, що ним до позовної заяви додано документи, які свідчать про домовленості між ним та АТ «Райффайзен Банк» про внесення коштів на рахунок АТ «Райффайзен Банк» за викуп предмета іпотеки, про що зазначено у банківських платіжних документах. Реалізація предмету іпотек на користь будь-яки інших стягувачів , перед якими є боржником ОСОБА_2 , завдасть шкоди його інтересам, який фактично придбав дане нерухоме майно у відповідача.
Скаржник в апеляційній скарзі не зазначає, які саме норми процесуального або матеріального права порушені судом першої інстанції про постановленні оскаржуваної ухвали про забезпечення позову.
Вважає, що скаржник придбав у ТОВ «Вектор Банк» кредитну заборгованість ОСОБА_2 та набув права за кредитними зобов`язаннями боржника, які не забезпечені будь-яким майном, тому скаржнику слід реалізовувати стягнення заборгованості за рахунок іншого належного ОСОБА_2 на праві власності майна. Оскаржуваною ухвалою не порушені права та інтереси ТОВ «ФК Форінт», просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів.
У судовому засіданні представник відповідача АТ «Райффазен Банк» - Сандуляк С.А заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної карги. 
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року заяву задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .
ТОВ «ФК «Форінт» не брало участі у справі, не є стороною договору іпотеки, який було укладено 14 липня 2006 року між позичальником ОСОБА_2 та ВАТ «Райфазен Банк Аваль», предметом якого нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому , який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Згідно вказаного договору  договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає  з Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року, та кредитного договору №010/14-20/631-1 від 12.07.3006 року, а також усіх кредитних договорів які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитної угоди.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2011 року у справі №2-64/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.07.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та його поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 2 903 153,52 грн боргу.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.12.2017 року у справі № 2-64/11, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.08.2018, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих листах № 2-64/2011 від 27.04.2011 року, виданих Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно постанови головного державного виконавця Калуського міськрайоннгого відділу державної виконавчої служби Південно-Запхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 03.02.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-64/2011, виданий 27.04.2011 року, стягувачем є ТОВ «Фінансова Компінія «Форінт».
Враховуючи, що ТОВ «ФК «Форінт» набуло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитними договорами №014/14-20/631-1 від 12.07.2006 та №014/14-10/427G010/14- 20/631 від 19.08.2008, укладених в межах Генеральної кредитної угоди №010/14- 20/631 від 12.07.2006, а також за кредитним договором №010/14-10-851 від 14.11.2007, у загальному розмірі 2 903 153,52 грн і вказані кредитні зобов`язання забезпечувались договором іпотеки від 14 липня 2006 року, а позивачем заявлені вимоги про визнання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Райфазен Банк» по сплаті вартості майна, нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому , який знаходиться в АДРЕСА_1  та на яке накладено арешт в рамках виконавчого провадження  НОМЕР_3, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваною ухвалою порушуються права скаржника ТОВ «ФК «Форінт» як стягувача і в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними.
Задовольняючи заяву відповідача  АТ «Райфазен Банк»  про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо майна, яке є предметом іпотеки, державним виконавцем у ВП НОМЕР_1 проведено опис та арешт нежитлових будівель та споруд майнового комплексу, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Суд виходив, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати відповідач є співмірними із позовними вимогами, а також дійшов висновку , що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права сторін. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п.п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб
В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що 14 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райфазен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Згідно вказаного договору  договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає  з Генеральної кредитної угоди №010/14-20/631 від 12.07.2006 року, та кредитного договору №010/14-20/631-1 від 12.07.3006 року, а також усіх кредитних договорів які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитної угоди.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна власником спірного майна є ОСОБА_2 .
Згідно вказаної інформації на вказане майно зареєстрована іпотека 14.07.2006 року, іпотекодержателем є ОД АППБ «Аваль».
В рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 , стягувачем є ТОВ «ФК «Форінт».
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до АТ «Райффазен Банк» в якій просить суд ухвалити рішення про визнання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Райффазен Банк» по сплаті вартості заставного майна, нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому , який знаходиться в АДРЕСА_1 виконаними та зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 довідку про повне виконання зобов`язань по сплаті вартості заставного майна (предмету іпотеки), а саме нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідач АТ «Райффазен Банк» заяву про забезпечення позову обґрунтовувало тим, що відповідач є іпотекодержателем за договором іпотеки - нежитлових будівель та споруд майнового комплексу в цілому, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та не відступав на користь ПАТ «Вектор Банк» права вимоги за договором іпотеки від 14.07.2006 року, яке не могло та не передавало права вимоги за договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Форінт». Договір іпотеки є дійсним, записи про іпотеку та про обтяження на вказане майно є чинними та не скасованими. АТ «Райффазен Банк» стало відомо що на супроводженні Калуського ВДВС у Калуському районі знаходиться ВП НОМЕР_1, де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем - ТОВ «ФК «Форінт».У відповідача виникає побоювання щодо проведення можливих виконавчих дій з боку ДВС щодо іпотечного майна. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів сторін судового спору. 
Відповідач просив застосувати заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому , який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Суд не звернув уваги нате, що у заяві АТ «Райффазен Банк» про забезпечення позову, відповідач фактично виклав свою незгоду з діями державної виконавчої служби щодо майна, яке знаходиться в іпотеці відповідача.
Колегія суддів звертає увагу, що у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Крім того, при задоволенні заяви відповідача про накладення арешту на нерухоме майно, суд не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. 
Разом з тим, АТ «Райффазен Банк» просить накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , який не є відповідачем у справі. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.
Колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги про те, що між сторонами у даній справі відсутній спір, оскільки оскаржується ухвала про забезпечення позову і суд при розгляді питань про забезпечення не розглядає справу по суті заявлених вимог, а лише вирішує питання щодо наявності підстав для забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Форінт» на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської від 11 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «Райффазен Банк» про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.
У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про забезпечення позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», місце знаходження , м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А, код ЄДРПОУ 14305909 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», місце знаходження м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2422, 40 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.
Головуючий В.М. Луганська
Судді: В.М. Барков
В.А. Девляшевський