Справа № 161/13561/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/23/24  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 жовтня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Ганжа М. І.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року,-
в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом мотивуючи тим, 18.04.2005 між АТ КБ «Приватбанк» та її батьком ОСОБА_4 було укладено цільовий кредитний договір № VOH0GK00000250, за умовами якого останній отримав кредитні кошти. в розмірі 56750 доларів США. 17.04.2006, на вимогу кредитора, між Приватним акціонерним товариством «СК «Інгосстрах» (далі – ПАТ «СК «Інгосстрах») та ОСОБА_4 укладено договір особистого страхування № VOH0008321LK, страховим агентом/вигодонабувачем за яким виступив АТ КБ «Приватбанк». Вказаний правочин щороку пролонгувався. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Причиною цьому стало захворювання на дисемінований туберкульоз легень. Після смерті батька відкрилася спадщина, яку успадковали вона та її сестра ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, вона неодноразово зверталася до страхового агента та страховика з метою отримання страхового відшкодування, проте отримала відмови. Відмова АТ КБ «Приватбанк» була вмотивована тим, що останнє не займається врегулюванням страхових подій, а відмова ПАТ «СК «Інгосстрах» обгрунтована тим, що не відбулося страхового випадку. Вважає, що такі дії суперечать умовам договору особистого страхування від 17.04.2006, який її батько виконував добросовісно та своєчасно. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.08.2023, просить суд стягнути з ПАТ «СК «Інгосстрах» на свою користь 505000 грн. страхового відшкодування, 266546,28 грн. інфляційних втрат, 66660 грн. пені та 57984,92 грн. 3 % річних.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2023 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 505000 грн., 266546 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 66660 грн. пені, 3 проценти річних у розмірі 57984 грн. 92 коп., а всього 896191 грн. 20 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12405 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «СК «Інгосстрах» просить рішення суду скасувати ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній справі, оскільки саме АТ КБ «Приватбанк» є вигодонабувачем за договором особистого страхування від 17.04.2006. Крім того, наявне у ОСОБА_4 захворювання, яке призвело до його смерті, з`явилося у страхувальника до моменту укладення договору страхування, а тому така подія не відноситься до страхового випадку.
Третя особа на стороні відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надало апеляційному суду письмові пояснення, у яких просить апеляційну скаргу задовольнити. Зазначає, що заборгованість за даним правочином наразі не погашена, а тому позивач не має жодних підстав для отримання страхового відшкодування, яке, у свою чергу, повинно спрямовуватися банку, як вигодонабувачеві, для часткового погашення заборгованості.
Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
18.04.2005 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № VOH0GK00000250, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 56750 доларів США.
17.04.2006 між ЗАТ «СК «Інгосстрах» та АТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір особистого страхування № VOH0008321LK на виконання Договору застави № VOH0GK00000250 від 18.04.2005, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 . Відповідно до умов договору страхування ОСОБА_4 є страхувальником, а АТ КБ «Приватбанк» - вигодонабувачем (далі – Договір страхування-1).
Відповідно до п. 11 Договору страхування від 17.04.2006, строк його дії з 17.04.2006 по 16.04.2007 включно. При бажанні Страхувальника застрахуватися на строк, більший за 12 місяців, та сплаті страхового платежу, передбаченого правочином, даний Договір діє 12 місяців (один) рік та щорічно пролонгується на той же період – до повного погашення кредитної заборгованості – у разі сплати наступних страхових платежів. 
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Апеляційним судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.
Позивачка ОСОБА_1 та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , є дочками спадкодавця ОСОБА_4 та спадкоємцями, які прийняла спадщину.
12.05.2016 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та АТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір особистого страхування № DNHBLK00131473, умови якого є відмінними від умов договору страхування від 17.04.2006. 
Перелік страхових випадків визначено розділом 7 Договору страхування від 12.05.2016, до страхових випадків, крім іншого , віднесено «смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання».
У пункті 7.7 Договору страхування від 12.05.2016 зазначено, що «Під ризиком «смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання» слід розуміти смерть, яка настала внаслідок захворювання, яке вимагає амбулаторного (амбулаторно-стаціонарного) або стаціонарного лікування, за умови, що це захворювання сталося (було виявлене) під час дії цього Договору та підтверджене документами, виданими компетентними органами (медичними закладами) у встановленому законом порядку.
Згідно з положеннями пункту 4.2 Умов страхування до Договору страхування, які є невід"ємною частиною Договору страхування, які позивач додала до позовної заяви, не визнаються страховими випадками: смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку; смерть застрахованої особи , яка настала внаслідок захворювання; стійка втрата застрахованою особою працездатності які відбулися: - до моменту набрання чинності цим Договором (страхування).
Отже виходячи із змісту Договору страхування, Умов страхування, для визначення, чи є подія страховим випадком, має значення встановлення не причини смерті, визначеної як основна у розумінні порядку заповнення бланків лікарських свідоцтв про смерть, які є в матеріалах справи, а встановлення захворювання, яке призвело до смерті застрахованої особи ОСОБА_4 та часу виникнення чи виявлення такого захворювання. 
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності і взаємозв`язку апеляційним судом встановлено про існування суперечливих за змістом доказів щодо захворювання, від якого помер ОСОБА_4 , часу його виникнення .
Зокрема, у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_4 № 1087 від 31.12.2019, у якому зазначено, що воно видане замість остаточного № 806 від 02.10.2019, у розділі 11.І «Хвороба (паталогічні стани), які призвели до смерті вказано у пунктах - а) «Поліогранна недостаність».
У пункті –б) «Дисемінований туберкульоз легень».
Пункти в) та г) цього розділу є незаповненими.
Після пункту «г)» бланку лікарського свідоцтва про смерть міститься абзац з роз`ясненням такого змісту: "(б, в, г, - захворювання та патологічні стани, що зумовили безпосередню причину смерті, основна причина смерті вказується в останню чергу".
У розділі 11.ІІ – "Інші суттєві стани, які сприяли смерті, але не пов`язані із захворюванням чи його ускладненням, яке є безпосередньою причиною смерті" міститься запис – «Цукровий діабет тип ІІ» .
Із дослідженого судом лікарського свідоцтва про смерть № 806 від 02.10.2019, у розділі 11.І «Хвороба (паталогічні стани), які призвели до смерті вказано у пунктах - а) «Поліогранна недостаність»
У пункті б) «Цукровий діабет тип ІІ»
У пункті –в) «Дисемінований туберкульоз легень».
Пункт г) цього розділу є незаповненим.
Після пункту "г)" бланку лікарського свідоцтва про смерть міститься абзац з роз`ясненням такого змісту: "(б, в, г, - захворювання та патологічні стани , що зумовили безпосередню причину смерті, основна причина смерті вказується в останню чергу".
У розділі 11.ІІ – "Інші суттєві стани, які сприяли смерті, але не пов`язані із захворюванням чи його ускладненням , яке є безпосередньою причиною смерті", записи відсутні. 
Також при розгляді цієї справи в апеляційному суді встановлено, що 17.08.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звертались з позовом до ПАТ «СК «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування та пені на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» як вигодонабувача (справа № 2/161/897/21).
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Постановою Волинського апеляційного суду від12 травня 2022 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови апеляційного суду, зокрема, відмовлено в позові у зв`язку з тим, що з позовом звернулись неналежні позивачі.
В матеріалах справи № 2/161/897/21 є висновок судово-медичної експертизи № 25, яка була проведена на підставі ухвали суду, з метою встановлення причини смерті, у якій зазначено про відсутність можливості встановити причину смерті ОСОБА_4 у зв`язку із протиречивими записами у лікарських свідоцтвах про смерть.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року було призначено комісійну судово-медичну експертизу на предмет встановлення захворювання, від якого помер ОСОБА_4 та часу виникнення такого захворювання.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 35 від 10 травня 2024 року тривалий та важкий перебіг наявного у ОСОБА_4 цукрового діабету призвів до розвитку поліорганної недостатності, яка і спричинила настання смерті останнього. У висновку зазначено, що діагностований у ОСОБА_4 дисемінований туберкульоз легень є інфекційним ускладненням на фоні тривалого захворювання на цукровий діабет другого типу, тривалий, важкий перебіг наявного у ОСОБА_4 цукрового діабету, другого типу, яким він хворів до взяття на облік у 2007 році протягом 5 років, який протікав у важкій формі з розвитком множинних ускладнень, а саме: хронічна хвороба нирок четвертої термінальної стадії,з приводу чого останній знаходився на постійному гемодіалізі з 2017 року, симптоматична артеріальна гіпертензія, мієлотокчина анемія, з приводу якої ОСОБА_4 неодноразово проводилось переливання кровозамінників під час переливання його на стаціонарному лікуванні. 
З висновку експертизи та з медичної амбулаторної карти амбулаторного хворого № 2201 вбачається, що діагноз «цукровий діабет, тип ІІ» встановлено при огляді ОСОБА_4 07.09.2007, що дає підстави для висновку, що смерть ОСОБА_4 , наступила унаслідок захворювання, яке «відбулося, сталося, було виявлене» до укладення Договору страхування від 12.05.2016 , а отже, не може бути віднесена до страхового випадку у розумінні укладеного Договору особистого страхування.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що смерть застрахованої особи ОСОБА_4 є страховим випадком, оскільки викладені мотиви суду суперечать змісту та умовам Договору особистого страхування від 12.05.2016 та пункту 4.2 Умов страхування до Договору, спростовуються записами лікарів у медичних амбулаторних картах та картах стаціонарного хворого ОСОБА_4 , які детально вивчені експертами, зміст та оцінка таких записів викладена у мотивувальній частині висновку, а також безпосередньо висновком експертизи № 35 від 10 травня 2024 року, тому обставина настання страхового випадку позивачем не доведена.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача та його представника про те, що причиною смерті ОСОБА_4 є туберкульоз легень, який виник під час дії договору страхування, а тому страховий випадок настав, оскільки такі доводи спростовуються висновком експертизи № 35 від 10 травня 2024 року та не узгоджуються із змістом договору особистого страхування від 12.05.2016, згідно з яким для визначення , чи є подія страховим випадком необхідно встановити захворювання, внаслідок якого настала смерть та час його виникнення.
Ні в договорі, ні в умовах страхування страхування для визначення настання страхового випадку не застосовуються конструкція «причина смерті», тому в апеляційній скарзі позивач та її представник безпідставно аргументують про важливість встановлення причини смерті, якою, на їх думку, є виявлений у ОСОБА_4 туберкульоз легень, помилково вважаючи, що саме таку причину смерті належить кваліфікувати як страховий випадок.
В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_2 подала письмове клопотання про виклик експертів, яке апеляційним судом відхилено, оскільки представником не наведено обґрунтованих підстав для надання пояснень експертами щодо висновку, який є мотивованим та містить детальні обгрунтовані відповіді на поставлені судом запитання. Мотиви викладеного клопотання фактично зводяться до незгоди із висновком експертизи.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Оскільки страховий випадок не настав, вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування на свою користь є безпідставними, тому у задоволенні позову належить відмовити.
Водночас суд відхиляє аргументи третьої особи на стороні відповідача АТ КБ «ПриватБанк», викладені у письмових поясненнях про відсутність у позивача права на звернення до суду, з тих мотивів, що саме банк є вигодонабувачем, і виключно йому належить право на отримання страхової виплати.На думку банку це підтверджується судовим рішенням у справі № 161/13084/20 та слугує підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з таким.
З дослідженої апеляційним судом позовної заяви у справі № 161/13084/20 встановлено, що у 2020 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звертались з позовом до ПАТ «СК «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування та пені, позивачі просили стягнути страхове відшкодування на користь АТ «КБ «ПриватБанк`як вигодонабувача , у той час як у справі, яка розглядається апеляційним судом, підстави позову є відмінними, суб"єктний склад також інший - позивечем є лише ОСОБА_1 , яка просить про стягнення страхового відшкодування на свою користь, а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що набрало законної сили рішення суду , ухвалене по спору між тими ж сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.
Щодо відсутності у позивача права звернутись з таким позовом, то доводи банку і в цій частині є помилковими, оскільки за умови доведеності настання страхового випадку, у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк», як «вигодонабувач» взагалі не порушував питання про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої дії тим, що це є його правом, а не обов`язком (а не тією обставиною, що не відносив смерть застрахованої особи до страхового випадку), отже, відмовився від такого права, спадкоємець ОСОБА_1 є належним позивачем у цьому спорі.
Зокрема, виходячи із приписів статті 636 ЦК України, змісту підпункту 2 пункту 3.2.Умов страхування, які є невід`ємною частиною до Договору особистого страхування, виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір,спадкоємець застрахованої особи або вигодонабувач.
За правилом частини четвертої статті 636 ЦК України, якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору,сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, у даному випадку – спадкоємець боржника ОСОБА_1 , яка набула прав і обов`язків боржника, мала право звернутись з позовом про стягнення страхового відшкодування, в ході якого зобов`язана була довести настання страхового випадку, однак за обставинами справи цього не довела. 
Згідно з приписами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Розглядаючи справу суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, помилково вважав доведеною обставину настання страхового випадку, у той час як зібраними у справі доказами такий висновок не підтверджено, за відсутності для того правових підстав ухвалив рішення про задоволення позову, тому рішення суду належить скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції з позивачки ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» необхідно стягнути 18607,50 грн. сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів 
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення страхового відшкодування.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» 18607,50 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Судді