РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/5866/24
Провадження № 22-ц/4815/1081/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року представник ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1175-9681 від 24.03.2023 року в розмірі 55 000 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що 24 березня 2023 року між ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https:creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1175-9681.
Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 11 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період -18 днів; промо % ставка – 15 в день; стандартна % ставка – 3 % в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідач свої зобов`язання не виконав.
Станом на 29.11.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (прострочена заборгованість за нарахованими процентами), що становить 55 000 грн.
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 51 040,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 55 000,00 грн. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом - 11 000,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 44 000 гривень, що разом становить 55 000,00 грн. Звертають увагу суду, що у разі здійснення позичальником часткового погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі, який дорівнює сумі заявлених позивачем у цій позовній заяві позовних вимог, а саме у розмірі 55 000 гривень та компенсації суми судового збору, сплаченої за подачу позов заяви, кредитодавцем буде здійснено списання залишку заборгованості за кредитним договором у сумі 51 040 гривень, а дію кредитного договору - припинено у зв`язку з його частковим виконанням та частковим прощенням боргу позичальника.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1175-9681 від 24.03.2023 року в розмірі 12 980 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати у розмірі 572 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та задовольнити позовні вимоги.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково було зазначено в рішенні суду, що умовами кредитного договору встановлено строк кредитування саме 18 днів, а не 300 днів (до повного його виконання), та задоволено відсотки за користування кредитними коштами на строк 18 днів (базовий період), а не 300 календарних днів (до 16.01.2024) згідно п. 4.8. Договору, що є прямою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Вказує, що кредитором в умовах договору визначено порядок строк та умови застосування Стандартної, Промо, Пільгової та Зниженої процентної ставки з чим погодився відповідач.
Стверджує, що заборгованість складається з тіла та нарахованих відсотків за користування кредитом, а неустойка, комісія, компенсації за ст. 625 ЦК стосовно ОСОБА_1 не нараховувались.
Звертає увагу, що договір не оспорювався, а відповідач як споживач мав право відмовитись протягом 14 днів від укладеного договору.
Повідомляє, що відповідно до довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 26.02.2024 року (міститься в матеріалах справи) загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 106 040,00 гривень, а саме:
- прострочена заборгованість за кредитом – 11 000,00 гривень;
- прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 95 040, 00 гривень;
Поряд з цим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 51 040,00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 55 000,00 гривень.
Враховуючи вищезазначене, Кредитодавець просить суд стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме:
- прострочену заборгованість за кредитом – 11 000,00 гривень;
- прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 44 000,00
гривень.

Також зазначає, що згідно п. 4.3. кредитного договору – «Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом – фіксована…»
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спеціальною згодою, що відповідає принципу свободи, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Вважає, що Відповідач (описка апелянта) має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.6., та п.10.1. Договору) за користування кредитом протягом строку договору (згідно п. 4.8. Договору), що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржується в частині стягнення заборгованості за відсотками, тому в іншій частині не переглядається.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 24 березня 2023 року між ТзОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https:creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1175-9681.
Як вбачається зі змісту договору про відкриття кредитної лінії, разом правилами надання споживчих кредитів (надалі по тексту правила) складають єдиний договір в якому визначаться всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Згідно даного договору банк надав позичальнику кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 11 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період -18 днів; промо % ставка – 15 в день; стандартна % ставка – 3 % в день.
23 березня 2023 року через систему платежів LiqPay перераховано від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" кошти в сумі 11 000 грн за договором № 1175-9681 від 24.03.2023 року на картку позичальника ОСОБА_1 (платіж 2259009822), що підтверджується листом АТ КБ "Приватбанк" та довідкою ТОВ "Укр Кредит Фінанс" про перерахування суми кредиту № 1175-9681 від 24.03.2023 року.
За довідкою ТОВ "Укр Кредит Фінанс" про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 26.02.2024 року, загальна заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 106 040 грн та складається з основного боргу 11 000,00 грн, залишку відсотків 95 040,00 грн. Позивач до стягнення заявив загальну суму заборгованості 55,00,00 грн, яка складається з 11 000,00 грн простроченої заборгованості за кредитом та 44 000,00 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Звертаючись до суду як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилався на те, що в порушення умов договору та ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань не виконав і внаслідок цього мав станом на 26 лютого 2024 року прострочену заборгованість в розмірі 106040 гривень, де 11000 гривень за кредитом (тілом), а 95040 гривень за процентами, з яких позивач просив стягнути 11000 гривень тіла та 44000 гривень за процентами.
До позовної заяви надавались такі документи, які, на переконання ТОВ "Укр Кредит Фінанс", доводять факт узгодження умов договору, а саме роздруківка тексту кредитного договору; копія правил надання споживчих послуг; витяг з реєстру банків; копія листа-довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи; розрахунок заборгованості за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту.

Суд попередньої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача 11000 гривень заборгованості за тілом кредиту та прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмір 1 980,00 грн.

На думку ТОВ "Укр Кредит Фінанс", в суду попередньої інстанції були відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом.
Між тим, аргументи апеляційної скарги не спонукають до скасування рішення в оскаржуваній частині та задоволення позовної вимоги в повному обсязі.
Так, апеляційним судом було встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту.
В наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту лише в розмірі 12980 гривень, яка включає 11000 гривень суми кредиту та 1980 гривень процентів за користування кредитними коштами. Строк повернення кредитних коштів (перший базовий період) складав 18 календарних днів, відповідно термін повернення кредитних коштів - до 09 квітня 2023 року.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

Так, у тексті кредитного договору вказувалося і про те, що строк кредитування складає 300 днів до 16 січня 2024 року. Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань.
При цьому зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 110000 гривень та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 99000 гривень (п.4.10 договору).

Реальна річна ставка процентна ставка на дату укладення цього договору складає 756335,0%. (п.4.6, 4.9 договору).
Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.
Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія апеляційного суду вважає за необхідне застосувати положення принципу contra proferentem.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 1980 гривень та в 18 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відтак колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно вирішено спір з урахуванням засад цивільного судочинства та прав споживачів, а висновки суду в оскарженій частині не спростовуються доводами апеляційної скарги.
ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367,368,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" - залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Гордійчук С.О.

                                                                               Ковальчук Н.М