УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/1134/23         Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О. 
Категорія 36         Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді   Коломієць О.С.
суддів                  Талько О.Б., Шевчук А.М.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу№282/1134/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення  Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив у стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у розмірі 54 258,40 грн.
На обґрунтування позову вказував, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України.
Зазначав, що в період з 16.02.2021 року по 31.03.2021 року, з 02.04.2021 року по 31.05.2021 року, з 02.06.2021 року до 31.07.2021 року, з 02.08.2021 року до 30.09.2021 року, з 02.10.2021 року до 24.10.2021 року, відповідач являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до відповідного реєстру.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року №917-р постачальником «останньої надії» визначено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».
Отже, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт споживача на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а з 25.10.2021 року на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є типовими та публічними, а споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договорами. Таким чином, відповідач, споживаючи газ та підписавши 25.10.2021 року відповідну заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу за об`єктом споживання за адресою: АДРЕСА_1 , приєднався до умов договору шляхом заявочного приєднання.
Вказував, що в період з лютого 2021 року по липень 2023 року відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 54 258,40 грн., вартість якого залишилася не сплачена. Тобто відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату нарахованих сум за спожитий газ у зв`язку з чим утворилася заборгованість у вказаному вище розмірі, яку позивач просить стягнути.
Рішенням  Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 54 258,40 грн. та 2 684,00 грн. судового збору. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з виходом з ладу опалювального котла вона вже три роки не користується газовим опаленням та не отримує послуг з газопостачання. Судом не перевірено дійсності обсягів спожитого природного газу у період з лютого 2021 року по липень 2023 року. Так, у відповідності до довідки про фінансовий стан споживача, що додана до позову, обсяг спожитого газу та відповідна заборгованість нарахована за адресою: АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції не звернув увагу на цю обставину, а також на ту обставину, що позивач звернувся до Любарского районного суду Житомирської області, очевидно допустивши помилку, щодо адреси споживача. Такі обставини можуть стверджувати про помилковість розрахунків позивача.
Згідно акту звірки № 3597189-в від 10 жовтня 2024 року за період з 25 жовтня 2021 року по 10 жовтня 2024 року нею було спожито всього 327,7 куб.м. газу. Як вбачається з довідки про фінансовий стан споживача, що додана до позову, обсяг ніби спожитого нею газу з лютого 2021 року по липень 2023 року становить 6 926,58 куб.м., що не відповідає об`єктивній дійсності і обсягам, які сам же позивач вказав у своєму акті. Крім того, зважаючи на інформацію, надану у акті звірки №3597189-в від 10 жовтня 2024 року, станом на 10 жовтня 2024 року вона має переплату у розмірі 439,19 грн.
Додає, що за період з 25 жовтня 2021 року по 30 вересня 2024 року їй було нараховано 2 607,90 грн. за постачання природного газу. У той же час за аналогічний період нею було сплачено 7 346,00 грн. за природний газ, що виключає можливість утворення будь-якої заборгованості за спожитий газ у цей період.
Вказує, що обставини реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , куди ніби то постачався газ не свідчать про безсумнівне споживання нею чи будь-ким природного газу. Інших доказів, аніж ті, що сформовані позивачем самостійно та, які б підтверджували постачання вказаного у позові обсягу газу, не надано суду.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалася.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу споживачам, 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 акцептувала договір на фактичне споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
У довідці про фінансовий стан споживача природного газу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вказано, що ОСОБА_1 , є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , на її ім`я відкрито рахунок № НОМЕР_1 , EIC код 56XM12L00008460М. Розмір заборгованості за період з лютого 2021 року до липня 2023 року складає 54 258,40 грн. Містяться відомості про часткову оплату (а.с.9).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.08.2023 року слідує, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №-2639, від 29.08.2017 року, є власником житлового будинку, з надвірними спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19)
10 березня 2023 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направлено ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ (а.с.15).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримувала послуги з постачання природного газу, однак свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконувала, а саме не сплачувала вартість отриманих нею послуг у повному обсязі у зв`язку з чим виникла заборгованість за об`єктом споживача. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо відсутності заборгованості чи вказаного у позові їх розміру, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 54 258,40 грн.
Колегія суддів погодитися із таким висновком суду першої інстанції не може, виходячи із наступного.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494, Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року.
Згідно статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
За змістом статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Послуга з постачання та розподілу природного газу належить до комунальних послуг (пункт 2 частини першої статті 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги»).
В силу частини другої статті 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Відповідно до пункту 2 частини 2статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та оприлюднюється в установленому порядку. Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року.
Згідно із пунктом 3 Розділу І Правил, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до п. 13 р. ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Пунктом 1.3. Типового договору установлено, що він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або оплачений споживачем рахунок (квитанція).
Згідно п.4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Згідно абзаців 4 та 5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.
Суду першої інстанції позивачем було надано виписку фінансового стану споживача ОСОБА_1 , складена постачальником – ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», відповідно якої заборгованість відповідача за спожитий газ станом на липень 2023 року складає 54 258,40 грн.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи вважає за можливе прийняти Акт звірки взаємних розрахунків за період з 25.10.2021 року по 10.10.2024 між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та споживачем природного газу ОСОБА_1 №3597189 від 10 жовтня 2024 року на стадії апеляційного перегляду, оскільки саме на підставі цього доказу підтверджуються підстави позову, а саме наявність заборгованості у розмірі 54 258,40 грн.
Зокрема із Акту звірки взаємних розрахунків за період з 25.10.2021 року по 10.10.2024 між ТОВ та споживачем природного газу ОСОБА_1 №3597189 від 10 жовтня 2024 року вбачається, що спожито природного газу згідно даних Оператора ГРМ за період з 25.10.2021 по 30.09.2024 – 327,7 куб.м., нараховано за природний газ за період з 25.10.2021 по 30.09.2024 – 2 607,90 грн., сплачено споживачем за природний газ за період з 25.10.2021 по 30.09.2024 – 7 346,00 грн., сальдо початкове – 4 298,91 грн., сальдо кінцеве – 439,19 грн. За даними ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» станом на 10.10.2024 існує переплата у розмірі 439,19 грн. 
Дослідивши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем спростовано факт наявності заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 54 258,40 грн.
З огляду вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 боргу за спожитий природний газ.
Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 4 026,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                      Судді