УХВАЛА
22 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 488/4042/23
провадження № 61-15114ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки квартири особистою приватною власністю подружжя,
ВСТАНОВИВ:
06 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та відкрито касаційне провадження з огляду на наступне. 
 
За змістом пункту 5 частин другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої                                   статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
При визначенні справ із подібними правовідносинами підлягають врахуванню предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Особа, яка подала касаційну скаргу, має враховувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі необхідно зазначити, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої                             статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України                                    у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої                                      статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі має бути зазначено певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з наведенням обґрунтувань таких доводів.
 
Виконання зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідних пунктів згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.
 
Визначаючи підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, заявниця посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте у касаційній скарзі не навела передбачених частиною другою статті 389 ЦПК Українипідстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, без зазначення наявності підстав, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Суд зауважує, що належним виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України є посилання на підставу касаційного оскарження з переліку, визначеного у частині другій статті 389 ЦПК України, її нормативно-правове обґрунтування. Такі дії скаржником у повному обсязі не виконані, що перешкоджає Верховному Суду за результатами касаційного перегляду в порядку виконання покладених на нього процесуальних повноважень надати належну оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
 
Крім того, у прохальній частині касаційної скарги заявниця просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Натомість, у прохальній частині касаційної скарги заявниця не порушує питання щодо оскарження заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва             від 01 травня 2024 року, залишене без змін оскаржуваною постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги, зокрема, вказати судове (судові) рішення, що оскаржується, та викласти свої вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України і надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи 
в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
Всупереч пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України скаржником не зазначено 
в касаційній скарзі відповідних відомостей щодо себе, зокрема про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
За таких обставин відповідно до вимог частин другої, четвертої статті 392 ЦПК України скаржнику необхідно надати суду уточнену (доповнену) редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, зазначити відомості відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК Українита надати копії уточненої (доповненої) редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 2, 9 частини 1 статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. У позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
У цій справі пред`явлено позов провизнання частки квартири особистою приватною власністю одного з подружжя, однак відомості про ціну позову (вартість 1/3 частки квартири, особисте право власності на яку просила визнати позивач) в матеріалах касаційного провадження відсутні. 
 
З огляду на те, що касаційна скарга та судові рішення судів попередніх інстанцій не містять інформації про ціну позову (вартість 1/3 частки квартири), заявнику необхідно надати суду такі відомості, підтверджені відповідними доказами.
 
Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених
статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року залишити без руху.

Надати скаржнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                            Є. В. Петров