ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 465/5411/22
провадження № 61-3181св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,
відповідачка -  ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інна Олександрівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року у складі судді Ванівського Ю. М., та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., і виходив з такого.
Зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.           У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. 
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 30 червня 2020 року між ним та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М. М. Згідно з умовами указаного договору відповідачка взяла на себе зобов`язання довічно утримувати його та забезпечувати доглядом. Грошова оцінка видів матеріального забезпечення на місяць визначена в розмірі 3 000,00 грн, яка передається готівкою або безготівковим перерахунком щомісячно до 20 числа кожного місяця та яка у майбутньому підлягає індексації. Натомість він передав відповідачці у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв. м, у тому числі житловою 2,7 кв. м.
3.           Посилався на те, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання, не звертає увагу на його потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням та медикаментами, необхідною допомогою та взагалі відмовляється доглядати його. З часом відповідачка перестала приходити до нього, водночас стала вселяти у квартиру незнайомих чоловіків, які знущалися над ним. Заволоділа його особистими документами, а саме паспортом, ідентифікаційним кодом, пенсійним посвідченням, пенсією витрачає на свої потреби. За його зверненням відносно виготовлення на його ім`я банківської картки та зняття ОСОБА_3 грошових коштів відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12022141360001675                       від 21 жовтня 2022 року за частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України. 
4.           Зазначав, що відповідачка не отримувала у нього згоди на пошук та найм доглядальниці. Більш того, протягом останнього часу в нього була відсутня будь-яка доглядальниця, а його самого було поміщено до госпісу. Догляд за ним до 12 жовтня 2021 року фактично здійснювала не відповідачка, а держава, в особі Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).
5.           Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідачка відмовляється, а також відмовляється добровільно повернути особисті документи, якими заволоділа. 
6.           Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 30 червня 2020 року між ним та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М. М. та зареєстрований в реєстрі за №1043.
Стислий виклад позиції відповідачки
7.            ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначала, що з дня укладення договору довічного утримання вона систематично та регулярно забезпечувала позивача продуктами харчування, які придбавала за свої кошти. Оскільки позивач проживав у квартирі сам, то вона маже щоденно навідувала його за місце проживання. Крім того, за необхідності забезпечувала позивача усіма необхідними медикаментами, забезпечувала надання медичної допомоги як в поліклініці так і за місцем проживання. 
8.           Також по мірі необхідності за позивачем здійснювався догляд шляхом найму доглядальниць. Контроль за виконанням доглядальниками умов оспорюваного договору, здійснювався постійно та систематично. Вона самостійно оплачувала послуги таких доглядальниць, постійно з ними спілкувалась як при відвідуванні позивача так і шляхом обміну повідомленнями у месенджерах. 
9.           Також вона сплачувала комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, газопостачання, утримання будинку, телефонний зв`язок), проводила поточний ремонт обладнання у квартирі.
10.        Зауважувала, що підставою для подання позову у цій справі є вплив на позивача третіх осіб, а саме його сестри ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які проникли у належну їй квартиру та забрали позивача. Зазначені особи, позбавивши ОСОБА_1 волі, використали його безпорадний стан, позбавили його належного догляду, медичної допомоги, адже усі ліки, які він приймав та якими вона його забезпечувала, зашилися у квартирі. Таким чином вона позбавлена можливості виконувати цивільні обов`язки, які покладені на неї договором. Будь-які твердження про небажання виконувати умови договору чи невиконання таких вважає безпідставними.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
11.        Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
12.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані сторонами докази у їх сукупності свідчать про те, що обов`язки по догляду та утриманню відчужувача ОСОБА_1 згідно з договором довічного утримання                          від 30 червня 2020 року виконувалися відповідачкою в повному обсязі. Позивачем не надано жодного достовірного доказу, який би підтверджував порушення умов договору довічного утримання зі сторони відповідачки, а тому відсутні правові підстави для розірвання оспорюваного договору.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
13.        Постановою Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року залишено без змін.
14.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для розірвання оспорюваного договору довічного утримання. Зазначено, що ОСОБА_1 дійсно потребував стороннього догляду і такий догляд, окрім (соціального), здійснювався відповідачкою. З часу укладення договору довічного утримання 30 червня 
2020 року до моменту звернення до суду з позовом про розірвання договору (вересень 2022 року) позивач не заявляв жодних претензій щодо неналежного виконання договору довічного утримання зі сторони відповідачки, більше того, під час дії договору він звернувся із заявою про дострокове припинення надання йому соціальних послуг. Обставини справи свідчать про наявність конфліктних відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (племінник позивача) та ОСОБА_3 з приводу спірної квартири, однак жодним чином не підтверджують факт неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за договором довічного утримання з моменту його укладення.
Узагальнені доводи касаційної скарги
15.        05 березня2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шубак О. І., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
16.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, 
від 24 червня 2021 року у справі № 644/1566/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18, від 18 травня 2022 року у справі № 759/10079/19-ц, 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/8084/21, від 10 травня 2023 року у справі № 756/3891/21, від 01 листопада 2023 року у справі № 712/5274/21  (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
17.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували несплату відповідачкою щомісячних платежів (з урахуванням їх індексації), передбачених пунктом 8 договору, що є істотним порушенням умов договору довічного утримання та самостійною підставою для його розірвання. Вважає, що суд апеляційної інстанції помилково ототожнив поняття майнового утримання та догляду.
18.        Заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, стосовно істотності порушень умов договору довічного утримання (догляду) у вигляді: передачі набутої квартири в найм без згоди відчужувача за наявності обов`язку забезпечити відчужувача житлом у цій квартирі; залучення до виконання умов договору довічного утримання (догляду) третіх осіб без згоди відчужувача.
19.        Вважає, що є підстави для визнання неналежним виконання набувачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, достатнім для його розірвання.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
20.        Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 465/5411/22 з суду першої інстанції.
21.        У квітні 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2024 року зупинено касаційне провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників 
ОСОБА_1 .
23.        Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року. Залучено до участі у справі правонаступника особи, яка подала касаційну скарги ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 . Остання вимоги касаційної скарги підтримала.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
24.        02 квітня 2024 року ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Зазуляк Й. М., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні. 
25.        Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили усі обставини справи та надали належну оцінку доказам виконання нею умов договору довічного утримання.  ОСОБА_3 зауважує, що зміст договору, а саме пунктів 1, 7, 8 передбачає, що кошти в сумі 3 000,00 грн не є депозитом чи іншим видом збереження коштів. Визначена сума є вартісною характеристикою визначених у договорі видів забезпечення.
26.        Посилання заявника на здачу квартири в оренду не відповідає дійсності. Особи, як проживали разом з позивачем у квартирі, здійснювали безпосередній догляд за ним, з метою реалізації умов оспорюваного договору довічного утримання.
27.        Залучення доглядальників передбачене умовами договору довічного утримання. Форма згоди не закріплена сторонами у спірному правочині.
28.        Вважає наведену заявником практику Верховного Суду нерелевантною спірним правовідносинам.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29.        30 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка є його похресницею, укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1042.
30.        Згідно з пунктом 1 зазначеного договору, ОСОБА_1 (відчужувач) передає у власність ОСОБА_3 (набувач) належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а 
ОСОБА_3 зазначену квартиру приймає та зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.
31.        Спірна квартира складається з двох кімнат, житловою площею 22,7 кв. м, загальна площа квартири становить - 35,0 кв. м.
32.        У пункті 7 договору передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання; забезпечення відчужувачу щотижня належного догляду, у тому числі: відвідування особисто набувачем або її чоловіком 2-3 рази на тиждень; за взаємною згодою пошук та найм доглядальниці - за потребою; надання у разі потреби медичної допомоги відчужувачу шляхом придбання необхідних ліків та залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма необхідними предметами домашнього вжитку, літературою, тощо.
33.        Згідно з пунктом 8 договору, грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначена у розмірі 3 000,00 грн, яка передається готівкою або безготівковим перерахунком на рахунок щомісячно набувачем відчужувачу до «20» числа кожного місяця, починаючи з липня 2020 року, та яка в майбутньому підлягає індексації у порядку, встановленому законом, відповідно до статті 751 Цивільного кодексу України.
34.        У матеріалах справи містяться квитанції, якими підтверджується, що              ОСОБА_3 здійснювала оплату за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 .
35.        Згідно з наказом №28-оп від 14 лютого 2017 року, ОСОБА_1 перебував на безоплатному соціальному обслуговуванні відділення соціально-побутової реабілітації Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян.
36.        Згідно з медичним висновком поліклінічного відділення №1 КНП «Львівська 1-а міська клінічна лікарня імені Князя Лева» про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі від 10 лютого 2017 року, 08 лютого 2018 року, 08 лютого 2019 року, 07 лютого 2020 року, у ОСОБА_1 наявні вади зору та нездатність до самообслуговування.
37.        Шкалою оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій встановлено, що ОСОБА_1 може приймати їжу самостійно або за допомогою ТЗР, але не може приготуватися до прийому їжі (покласти в тарілку чи налити рідину в стакан (6 балів); потребує нагляду чи незначної сторонньої допомоги при прийомі ванни чи душу (3 бали), особистий туалет долає самостійно з труднощами (4 бали); з труднощами вдягається і взувається (7 балів); вставання й перехід з ліжка з труднощами (7 балів); може пересуватися зі сторонньою допомогою в межах 500 метрів. Може ходити по помешканню без сторонньої допомоги (10 балів); потребує значного обсягу сторонньої допомоги (1,5 балів); може приймати лікарські засоби самостійно з незначною допомогою (2 бали); розпоряджатися особистими коштами самостійно з незначною допомогою                (2 бали). Зазначена шкала оцінки можливостей переглянута 14 серпня                     2018 року, 13 лютого 2019 року, 13 лютого 2020 року, 12 серпня 2021 року - без змін.
38.        Згідно з інформацією Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 31 жовтня 
2022 року № 623, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 лютого 2017 року по 12 жовтня 2021 року отримував такі соціальні послуги: догляд вдома, соціальна адаптація, натуральна допомога, транспортні послуги.
39.        Наказом Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) № 1007-оз від 12 жовтня 2021 року надання зазначених соціальних послуг ОСОБА_1 припинено 12 жовтня 
2021 року у зв`язку з відмовою отримувача соціальних послуг та достроковим розірванням договору про надання соціальних послуг за його ініціативою (письмова заява ОСОБА_1 від 12 жовтня 2021 року).
40.        12 вересня 2022 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 в порядку досудового врегулювання спору заяву про розірвання договору довічного утримання від 30 червня 2020 року. Докази вручення ОСОБА_3 зазначеної заяви матеріали справи не містять.
41.        Відповідно до медичної документації, у період з 24 червня 2022 року по 
18 липня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був госпіталізований у КНП «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», відокремлений підрозділ «Лікарня госпіс». Діагноз при госпіталізації: рак сечового міхура.
42.        Допитані судом першої інстанції свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 беззаперечно стверджували, що ОСОБА_1 постійно проживав у спірній квартирі, де за ним здійснювався постійний догляд.
43.        Відповідно до договору про розірвання договору довічного утримання від 23 вересня 2016 року, який засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І. В. розірвано договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І. В. 20 серпня 2015 року, яким  ОСОБА_1 передавав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
44.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
45.        Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
46.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
47.        За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
48.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
49.        Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
50.        Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
51.        Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
52.        За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України)
53.        Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).
54.        Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому при вирішенні зазначеного питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та приписи статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
55.        Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК свідчить, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором.
56.        Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
57.        Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
58.        Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України має надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач.
59.        Такі висновки щодо застосування статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 
2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі 
№ 755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19, від 15 серпня 2023 року у справі № 712/10192/22.
60.        Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 потребував стороннього догляду і такий догляд, окрім (соціального), забезпечувався відповідачкою. Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції було належним чином перевірено доводи позивача щодо невиконання ОСОБА_3 умов пунктів 7, 8 договору довічного утримання.
61.        З урахуванням наданих відповідачкою доказів оплати комунальних послуг за адресою проживання позивача, медичних послуг, наданих ОСОБА_1 , послуг доглядальників, продуктів харчування, а також наданих свідками пояснень щодо здійснення відповідачкою догляду за ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про неналежне виконання відповідачкою умов оспорюваного договору довічного утримання.
62.        Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості доводів позивача про передачу квартири у найм, відсутність згоди відчужувача на залучення доглядальників.
63.        Судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку добросовісності дій відповідачки при виконанні її обов'язків за оспорюваним договором, стану здоров'я позивача та необхідності сторонньої допомоги для забезпечення його належного догляду.
64.        Крім того, судами попередніх інстанцій правильно враховано тривалість належного виконання сторонами умов договору довічного утримання, а також наявність конфліктних відносин між ОСОБА_2 (сестра позивача), 
ОСОБА_5 (племінник позивача) та ОСОБА_3 з приводу спірної квартири.
65.             Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
66.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
67.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
68.        Цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
69.        Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають до застосуванню, надав належну правову оцінку усім наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для розірвання оспорюваного договору довічного утримання.
70.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. 
71.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
72.        Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій відсутності доказів виконання відповідачкою умов договору довічного утримання в частині сплати щомісячних платежів та їх індексації є необґрунтованими.
73.        Судами попередніх інстанцій було обґрунтовано відхилено зазначені доводи позивача з посиланням на умови пунктів 7, 8 оспорюваного договору, згідно з якими сторони договору погодили, що грошовій оцінці в 3 000,00 грн підлягає матеріальне забезпечення, яке вони визначили у пункті 7 договору (харчування, одяг, необхідна допомога в побуті, в тому числі, й медична допомога тощо).
74.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі. 
75.        Крім того, безпідставним є посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування права у подібних правовідносинах.
76.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
77.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
78.        З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
2.           Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | Є. В. Синельников
| О. В. Білоконь
| Н. Ю. Сакара