ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 522/2960/20 
провадження № 61-8649св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - Одеська міська рада,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова Марія Вячеславівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В., і виходив з наступного.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У лютому 2020 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова М. В., про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння.
2.           На обґрунтування позовних вимог Одеська міська рада зазначала, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
3.           Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у справі № 522/23146/17-ц задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлено факт її проживання, як члена сім`ї ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2000 року і по день смерті останнього та його утримання ОСОБА_1 протягом 2010-2015 років.
4.           18 серпня 2018 року на підставі вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2018 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-961, на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 .
5.           Постановою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 522/23146/17-ц апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси 
від 26 червня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
6.           Зауважувала, що відомості, зазначені у довідці ЖБК «Технологічний»               від 20 травня 2013 року № 16 щодо реєстрації та проживання у спірній квартирі нібито дружини спадкодавця - ОСОБА_3 та її дітей є неправдивими та спростовуються обставинами, встановленими у справі № 522/3428/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , відділ ДПАСС в м. Одеса, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Зокрема встановлено, що з липня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 , вели спільне господарство та спільно виховували           дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 06 червня 2014 року вони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_7 .
7.           Ураховуючи наведене, Одеська міська рада просила суд: 
-                     визнати спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою;
-                     визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на зазначену квартиру;
-                     визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 2018 року, серія та номер: 1-961, видане державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори Масловою М. В. на ім`я 
ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 ;
-                     витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ;
-                     встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 42606534 від 18 серпня 2018 року, прийнятого державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори Масловою М. В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Стислий виклад позиції відповідачки
8.            ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання спадщини відумерлою. Зазначала, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті                    ОСОБА_2 , оскільки з 2000 року по 02 жовтня 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим. З 05 квітня 2013 року була офіційно зареєстрована у спірній квартирі, там же зареєстровані її діти. Після смерті ОСОБА_2 вона продовжує проживати у квартирі, сплачує комунальні платежі, проводить поточні ремонти. Ураховуючи алкогольну залежність ОСОБА_2 , вона постійно здійснювала догляд за ним, викликала швидку, купувала ліки. Свідоцтво про право на спадщину є чинним, а тому вважала, що відсутні підстави для витребування спірної квартири на користь позивача.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції 
9.           Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 
2022 року позовні вимоги Одеської міської ради задоволено. 
10.        Визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою. 
11.        Визнано за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
12.        Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 серпня 2018 року, серія та номер: 1-961, видане державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори Масловою М. В. на ім`я 
ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 . 
13.        Витребуваноз незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, квартиру АДРЕСА_1 . 
14.        Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
15.        Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення (з відкриттям розділу), індексний номер рішення 42606534 від 18 серпня 2018 року, прийнятого державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори Масловою М. В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 .
16.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спадкоємці після смерті ОСОБА_2 , які б у передбачений цивільним законодавством строк і спосіб прийняли спадщину, відсутні, право ОСОБА_1 на спадкування після смерті ОСОБА_2 не підтверджено належним чином, а тому спадщина, яка відкрилася після смерті останнього, є відумерлою. Ураховуючи, що спірна квартира вибула з комунальної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке підлягає скасуванню на підставі статті 1301 Цивільного кодексу України, таке майно підлягає витребуванню в порядку статті 388 ЦК України. Витребування нерухомого майна у ОСОБА_1 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції
17.        Постановою Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року залишено без змін.
18.        Суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у справі № 522/23146/17-ц, на підставі якого було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом, та незвернення   ОСОБА_1 з відповідними зустрічними позовними вимогами у цьому судовому проваджені чи з окремим позовом щодо спадкового майна, є підставою для визнання виданого їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2018 року, серія та номер: 1-961 недійсним та його скасування. Водночас скасування такого свідоцтва, за відсутності у ОСОБА_2 інших спадкоємців, є підставою для визнання спадщини, що відкрилась після його смерті, відумерлою та витребування квартири на користь територіальної громади                   м. Одеси.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
19.        27 травня 2024року ОСОБА_1  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради у повному обсязі. 
20.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування
норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 рокуу справі № 488/5027/14-ц,
від14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 05 грудня 2018 року
у справі № 522/2110/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі№ 910/1809/18, від
30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                      від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, у постановах Верховного Суду                від 10 травня 2018 року у справі № 910/15993/16, від 02 жовтня 2018 року у справі
№ 910/18036/17, від 14 серпня 2019 року у справі № 520/4694/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі
№ 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 25 листопада 2020 рокуу справі № 521/9346/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Крім того зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відмовлено у задоволенні її клопотань про: оголошення перерви у слуханні справи; винесення ухвали про застосування заходів процесуального примусу до нотаріуса; витребування копії матеріалів спадкової справи; зупинення провадження у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги, що підставою для скасування рішення суду про встановлення факту її постійного проживання з померлим стало лише те, що наявний спір про право. Докази спільного проживання зі спадкодавцем протягом 5 років до часу відкриття спадщини не оцінювалися судом у справі 
№ 522/23146/17.
22.        Зазначає, що відсутні правові підстави для визнання спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , відумерлою, оскільки вона проживала з померлим ОСОБА_2 за час життя, вели сумісне господарство, піклувалися та турбувалися один про одного, мали спільний сумісний бюджет, проживали разом, мали взаємні права та обов`язки, як чоловік та дружина. Більш того, вона та її діти були офіційно зареєстровані у спірній квартирі.
23.        Вважає, що Одеська міська рада пропустила передбачений частиною другою статті 1227 ЦК України строк для подання заяви про визнання спадщини відумерлою. Також помилковими вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для захисту прав позивача на підставі статті 388 ЦК України, з огляду на те, що Одеська міська рада не є власником спірної квартири.
24.        Посилається на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Одеської міської ради з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту його прав.
25.        Зауважує про порушення судом її права на доступ до правосуддя, зокрема в частині відмови у задоволенні її клопотання про оголошення перерви у слуханні справи, призначеного на 23 квітня 2024 року. Посилається на те, що підставою для подання такого клопотання стало те, що її представник перебував на лікуванні, а вона вимушена була тимчасово виїхати за межі України. Більш того, наголошує, що вона не є фахівцем у галузі права та не може самостійно представляти свої інтереси при розгляді справи.
26.        Крім того, підставою для відкладення розгляду справи було те, що ухвали суду про витребування матеріалів спадкової справи, постановлені за клопотанням позивача, не були виконані. Заявлене нею клопотання про витребування таких доказів було необґрунтовано відхилене судом.
27.        Безпідставною також вважає відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні її клопотання про зупинення провадження у справі, що переглядається в касаційному порядку, до розгляду справи № 522/6119/24 за її позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
28.        Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
29.        Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/2960/20, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси 
від 01 листопада 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду 
від 23 квітня 2024 року до закінчення касаційного провадження. 
30.        17 вересня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
31.        Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Відмовлено Одеській міській раді у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
32.        05 серпня 2024 року Одеська міська рада через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
33.        Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на нерелевантність наведеної заявницею практики Верховного Суду. Одеська міська рада наголошує на тому, що єдиним правомірним та ефективним способом захисту порушених прав територіальної громади м. Одеси є визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , відмерлою з подальшим витребуванням нерухомого майна у порядку, передбаченому статтями 387-388 ЦК України. 
34.        Позовна заява була подана в межах річного строку після того, як рада дізналася про наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси                           від 26 червня 2018 року у справі № 522/23146/17.
35.        Посилання касаційної скарги про позбавлення заявниці права на правову допомогу та її неналежне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду вважає безпідставним, з огляду на обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи, її активну участь у ній, ініціювання перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Наголошує на зловживанні заявницею своїми процесуальними правами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
36.         ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
37.        Зазначена квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 1998 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому 
від 26 листопада 1998 року № 1001.
38.        На підставі заяви відповідачки ОСОБА_1 про відкриття спадщини після померлого ОСОБА_2 від 28 жовтня 2018 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори у м. Одесі Масловою М. В. заведено спадкову справу № 419/2015.
39.        Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у справі № 522/23146/17-ц задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: житлово-будівельний кооператив «Технологічний», в особі голови правління Максимчука Б. В. , встановлено факт її проживання, як члена сім`ї ОСОБА_2 , померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2000 року і по день смерті останнього та його утримання ОСОБА_1 протягом 2010-2015 років.
40.        18 серпня 2018 року на підставі вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2018 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-961, на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, проведено державну реєстрацію права власності на цю квартир (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 серпня 2018 року № 42606534, номер запису про право власності: 27549893, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1624283451101).
41.        Постановою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 522/23146/17-ц апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси 
від 26 червня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Позиція Верховного Суду
42.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
43.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
44.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
46.        Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
47.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
48.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
49.        Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).
50.        Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
51.        Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
52.        До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
53.        Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
54.        Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
55.        Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
56.        При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
57.        До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
58.        Тлумачення частиною другою статті 3 СК України вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.
59.        Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
60.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що після смерті ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 була відкрита спадкова справа, їй 18 серпня 
2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину відповідно до статті 1264 ЦК України. Підставою для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину від 18 серпня 2018 року стало рішення Приморського районного суду м. Одеси                          від 26 червня 2018 року у справі № 522/23146/17-ц, яким встановлено факт проживання  ОСОБА_1 , як члена сім`ї ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2000 року і по день смерті останнього та його утримання ОСОБА_1 протягом 2010-2015 років. 
61.        Водночас постановою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 
2019 року у цивільній справі № 522/23146/17-ц задоволено частково апеляційну скаргу Одеської міської ради, рішення Приморського районного суду м. Одеси               від 26 червня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
62.        Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
63.        У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 звернуто увагу, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
64.        Відповідно до частин першої - третьої статті 1277 ЦК України, у редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
65.        Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
66.        Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
67.        Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
68.        Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
69.        Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
70.        Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури (постанови Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/14171/21, від 25 липня 2023 року у справі № 204/3252/21, від 22 квітня 2024 року у справі № 205/5655/21, від 17 липня 2024 року у справі № 522/1364/20, від 10 липня 2024 року у справі 
№ 521/15714/22).
71.        Встановивши, що правова підстава для видачі відповідачці оспорюваного свідоцтва про право на спадщину відпала, належних та достатніх доказів наявності у ОСОБА_1 права на спадкування майна після смерті ОСОБА_2 не встановлено, інших спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом і за законом немає, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного свідоцтва про право на спадщину від 18 серпня 2018 року недійсним та визнання спадщини відумерлою.
72.        Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини 
будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі.
73.        Захист інтересу територіальної громади щодо відумерлої спадщини може здійснюватися з використанням механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, якщо є підстави для визнання спадщини відумерлою та майно не було відчужено іншій (третій) особі.
74.        У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16  Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
75.        Посилання касаційної скарги на чинність свідоцтва про право на спадщину від 18 серпня 2018 року, відсутність підстав для визнання спадщини відумерлою колегія суддів відхиляє.
76.             Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
77.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
78.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
79.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
80.        Суди попередніх інстанцій надали правову оцінку наданим позивачем доказам відсутності у ОСОБА_1 права на спадкування після смерті 
ОСОБА_2 у порядку статті 1264 ЦК України, урахували наявність у Одеської міської ради права на визнання спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , відумерлою, та з огляду на основні засади цивільного судочинства (диспозитивність та змагальність) дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Водночас, суди не вирішували питання щодо права користування спірною квартирою.
81.        В частині доводів касаційної скарги про пропуск позивачем строків для подання заяви про визнання спадщини відумерлою, встановлених частиною другою статті 1277 ЦК України, колегія суддів зауважує, що приписи частини другої статті 1277 ЦК України не передбачають кінцевого (присічного) строку для подання заяви про визнання спадщини відумерлою.
82.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
83.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
84.        Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема в частині відмови у задоволенні її клопотань про зупинення провадження у справі, витребування доказів, оголошення перерви колегія суддів відхиляє.
85.        Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
86.        Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).
87.        З матеріалів справи вбачається, що клопотання про витребування належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи №419/2015 
ОСОБА_1 направила до апеляційного суду після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду. З огляду на те, що клопотання про витребування доказів було подано з порушення процесуальних строків та за відсутності клопотання про їх поновлення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано на підставі статей 83, 84, 174, 183 ЦПК України повернув його без розгляду.
88.        Надано судом апеляційної інстанції також обґрунтовану правову оцінку клопотанню відповідачки про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 522/6119/24 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що сама по собі взаємопов`язаність справ не свідчить про неможливість здійснення перевірки законності і обґрунтованості оскаржуваного відповідачкою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року в межах доводів та вимог її апеляційної скарги, за обставин, що існували на час вирішення судом першої інстанції цієї справи.
89.        Апеляційним судом правильно враховано, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи, що переглядається в касаційному порядку, у січні 2023 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалене судом першої інстанції рішення від 01 листопада 2022 року, водночас з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, звернулася до суду лише                  15 квітня 2024 року.
90.        Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України).
91.        Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
92.        Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
93.        Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
94.        Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
95.        Ураховуючи, що рішення Приморського районного суду м. Одеси 
від 26 червня 2018 року, яке було підставою для видачі відповідачці оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, було скасовано ще у 2019 році, позов Одеської міської ради про визнання цього свідоцтва недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування спірного майна перебуває на розгляді суду з 2020 року, рішення суду першої інстанції ухвалене у 2022 році, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи                               № 522/6119/24, позов у якій поданий відповідачкою лише у квітні 2024 року, відповідає наведеним вище приписам цивільного процесуального законодавства.
96.        Посилання касаційної скарги на порушення права заявниці на доступ до правосуддя, з огляду на розгляд справи в суді апеляційної інстанції без її участі та безпідставну відмову у задоволенні її клопотання про оголошення перерви є необґрунтованими.
97.        З матеріалів справи вбачається, що відповідачка була обізнана про розгляд справи як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, користувалася наданими їй процесуальними правами на подання відзиву на позовну заяву, подання заяв та клопотань, подання апеляційної скарги. Водночас, незважаючи на те, що справа в суді слухалася з квітня 2020 року, ні відповідачка, ні її уповноважений представник не з`являлися у судові засідання, неодноразово подавали клопотання про оголошення перерви, проведення слухання у справі в порядку, передбаченому частиною другою статті 247 ЦПК України, без участі сторони відповідача. В суді апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги              ОСОБА_1 було призначено два судових засідання, у кожне з яких заявниця подала клопотання про оголошення перерви.
98.        З урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, стадії апеляційного перегляду судового рішення, наведеної вище процесуальної поведінки сторони відповідача, а також з огляду на реалізацію стороною наданих їй процесуальним законом прав на подання в суді апеляційної інстанції письмових заяв і клопотань (про витребування доказів, про зупинення провадження у справі), виклад позиції сторони у тексті апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції не було порушено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя.
99.        Розгляд справи судом апеляційної інстанції за відсутності відповідачки, яка була обізнана про дату, час та місце проведення судового засідання та подала клопотання про оголошення перерви, не суперечить частині другій статті 372 ЦПК України. Підстави для відмови у задоволенні клопотання відповідачки про оголошення перерви належним чином обґрунтовані в постанові апеляційного суду.
100.     Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та характеру спірних правовідносин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
101.     Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
102.     Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
103.     Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
104.     З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
  Н. Ю. Сакара
 
  В. В. Шипович