ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 688/1893/24
Провадження № 22-ц/4820/1892/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
               
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стаднічук Н.І. від 05 серпня 2024 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 09.01.2022 року о 19.30 год. на автодорозі Н-25 241 км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes», днз. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, в результаті якої загинув ОСОБА_2 . ОСОБА_3 як мати загиблого отримала право на відшкодування завданої шкоди. 
Відповідач на момент ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 
03.02.2022 року представник потерпілих звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування, в зв`язку з чим МТСБУ відкрило регресну справу № 82135. 
На підставі поданих документів МТСБУ проведено виплати ОСОБА_3 на відшкодування витрат на поховання, виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника. Загальний розмір витрат МТСБУ складає 78000 грн. 
Відповідач витрати в добровільному порядку не відшкодував, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 78000 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу.
Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 05.08.2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі МТСБУ просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити позов. МТСБУ виконало покладений законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 2.9., 31.4.1 та ін. Правил дорожнього руху України, що призвело до настання ДТП. Наведені обставини були перевірені та встановлені вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року, яким відповідача засуджено за ч. 3 ст. 2861 КК України.
Належно дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду, який не виконано судом.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 757/28231/13-ц.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що 09.01.2022 року в результаті ДТП загинув ОСОБА_4 .
Позивачка ОСОБА_3 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 . 
Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди 09.01.2022 року, витрат на поховання в сумі 18330 грн. у справі ОСОБА_4 .
За наказом МТСБУ від 01.12.2023 року ОСОБА_5 було сплачено 59670 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів вини  ОСОБА_1  у вчиненні ДТП - подана копія вироку суду виготовлена з Єдиного державного реєстру судових рішень, без зазначення прізвища обвинуваченого, тому не доведено наявність підстав для відшкодування ним шкоди в порядку регресу.
Проте повністю з такими мотивами суду першої інстанції не можна погодитися, зважаючи на таке.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Закон України від 01.07.2004 року Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV).
Із положень статті 28 Закону №1961-ІV слідує, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, – це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону №1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
За змістом підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону №1961-ІV до основних завдань МТСБУ відноситься здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
В силу підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
За підпунктом 38.2.1 статті 38 Закону №1961-ІV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2022 року у справі № 682/607/22.
Згідно з частиною 2 розділу 9 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя
№ 1200/0/15-18 від 19.04.2018 року, дозвіл на повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру надається суддям, працівникам апаратів судів, зокрема для забезпечення видачі копій судових рішень із Реєстру згідно з вимогами цього Порядку.
Отже, у суду першої інстанції не було перешкод у отриманні копії вироку Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2022 року з відомостями про обвинуваченого (в повному доступі).
При цьому за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд, вирішуючи спір про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, мав обов`язок врахувати вирок суду в кримінальному провадженні, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Апеляційним судом встановлено, що згідно вироку Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, що призвело до смерті ОСОБА_4 . 
Відтак, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у зв`язку з подачею неналежно оформленої копії вироку Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року.
Разом з тим, ця помилка не вплинула на правильність висновків суду щодо відсутності підстав для стягнення відшкодування в порядку регресу.
Так, на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом на відшкодування шкоди, звернулася до МТСБУ за регламентною виплатою.
Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що МТСБУ понесло витрати зі сплати потерпілій страхового відшкодування. Відповідно до Закону України від 30.06.2021 року №1591-ІХ «Про платіжні послуги» такими доказами мали бути платіжні інструкції про перерахування їй коштів.
В свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не приймає до уваги як доказ платіжні інструкції №978622 від 04.12.2023 року на суму 59670 грн. та №933818 від 14.09.2022 року на суму 18330 грн., які долучені до апеляційної скарги, оскільки апелянтом (позивачем) не надано докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Такі докази в суд першої інстанції представником МТСБУ не подавалися, апелянт не навів жодних причин неподання їх до суду першої інстанції, не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а отже, відсутні підстави, визначені нормою ч. 3 ст. 367 ЦПК України для прийняття цього доказу судом апеляційної інстанції.
Такий висновок щодо неприйняття доказів судом апеляційної інстанції цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.10.2020 року у справі № 460/4070/18.
Відтак за недоведеності факту сплати страхового відшкодування МТСБУ на користь потерпілої, відсутні підстави для задоволення регресного позову до відповідача як водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.
Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2024 року.

Судді                                                 Л.М. Грох
       
        Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк