ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року	Львів	Справа № 500/2286/24 пров. № А/857/14245/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Бруновської Н.В., Глушка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року ухвалене суддею Чепенюк О.В. за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін у справі № 500/2286/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.03.2024 № 961010137586 щодо відмови в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести з 05.03.2024 на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та провести перерахунок пенсії з 05.03.2024 з урахуванням виплачених сум.

21 травня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.03.2024 № 961010137586 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції визнав безпідставними посилання відповідача на норму статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки, пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є більш сприятливим для особи у спірних правовідносинах. Суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з досягненням віку 50 років, при цьому, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки про переведення на пенсію на пільгових умовах для з`ясування достатності страхового стажу та пільгового стажу для призначення пенсії, оскільки, у рішенні про відмову в переведенні позивачки на пенсію на пільгових умовах, відповідач цим обставинам оцінки не давав.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивачка не має права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки не має для цього необхідного віку. При цьому, відповідач зазначив, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки перша норма є спеціальною у спірних правовідносинах. 

Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як одержувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05.03.2024 у віці 50 років позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

12.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення № 961010137586, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ОСОБА_1 не досягла 55 років.

Позивачка, не погодившись з таким рішенням, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 

Що стосується права позивачки на призначення пенсії на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 розглядала можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатами розгляду 03 листопада 2021 року прийняла постанову у якій вказала, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року  з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі необхідно застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на наведене, твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.

Тому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12.03.2024 № 961010137586 щодо відмови в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно визнати протиправним та скасувати.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести позивачку з 05.03.2024 на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та провести перерахунок пенсії з 05.03.2024 з урахуванням виплачених сум, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Сторони не заперечують, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 50 років.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можливе при досягненні позивачкою не лише віку, а і страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у спірному рішенні не надавало оцінку обставинам щодо достатності страхового стажу та стажу на пільгових умовах за Список № 2 для призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому, суд першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення вказаної позовної вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Наведені висновки є підставою для частково задоволення позову шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.03.2024 № 961010137586 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають, оскільки апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року в справі № 500/2286/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. В. Глушко