ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 р.	Справа № 591/3327/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., повний текст складено 23.08.24 по справі № 591/3327/24
          за позовом         ОСОБА_1  
          до      Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ,      Департаменту патрульної поліції                
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ББА № 339873 від 22.03.2024 інспектора Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільської області Філюка М.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , скасовано постанову серії ББА №339873 від 22 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відносно ОСОБА_1  за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/3327/24. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем заявлено адміністративній позов до неналежного відповідача, оскільки органом Національної поліції, від імені якого діяв інспектор, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, а не Департамент патрульної поліції. 
Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарг.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з урахуванням особливостей, визначених ст. 268 КАС України, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника , перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ББА №339873, винесеною 22.03.2024 року інспектором Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопілській області ОСОБА_2 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП: «22.03.2024 о 14-53 год. в районі будинку№37 по вул.15 Квітня в м.Тернопіль позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Шкода Октавія державний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського не надав водійське посвідчення та документи на транспорт, чим порушив ПДР України.
Позивач, не погодившись з обставинами, викладеними в спірній постанові, звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів зазначає що, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно із ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Колегія суддів зазначає, що використання у зазначеній вище нормі формулювання «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень», вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція з приводу включення до кола відповідачів у справі особи, яка приймала оскаржуване рішення у справі про адміністративне правопорушення, викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за № 724/716/16-а.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Відповідно до ч. 5 ст. 48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.
За правилами частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права зокрема була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивач оскаржує постанову серії ББА №339873 від 22 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відносно ОСОБА_1  за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка складена інспектором Головного управління національної поліції в Тернопільській області Філюка Михайло Віталійовича.
Тобто , належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач у цій справі , має бути Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, як відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення
В позові ОСОБА_1 визначає відповідачем- Інспектора управління патрульної поліції у Тернопільській області Філюка Михайло Віталійовича.
Тобто, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15.05.2024 відповідачем у даній справі визначено інспектора управління патрульної поліції у Тернопільській області ст. лейтенанта поліції Філюка Михайло Віталійовича.
11.06.2024 від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції до суду першої інстанції надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме УПП в Тернопільській області на належного - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, оскільки оскаржувана постанова винесена інспектором Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області , однак ні Департамент патрульної поліції, ні УПП в Тернопільській області ДПП не входить до структури підрозділів ГУНП області , тому не можуть бути належними відповідачами у даній справі.
Згідно протоколу  судового засідання № 3060251 від 27.06.2024 судом першої інстанції протокольною ухвалою замінено відповідача на належного - Інспектора Головного управління національної поліції в Тернопільській області Філюка Михайло Віталійовича, залучено до участі у справі в якості відповідача Департамент патрульної поліції.
У вступній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції визначив відповідачів -Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, Департамент патрульної поліції. 
З метою повного та об`єктивного розгляду справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів , дослідивши звукозапис судового засідання суду першої інстанції від 27.06.2024 , встановила, що суддею Зарічного районного суду м. Суми замінено відповідача на належного - Інспектора Головного управління національної поліції в Тернопільській області Філюка Михайло Віталійовича, а також залучено до участі у справі в якості відповідача Департамент патрульної поліції.
Враховуючи вищезазначене та те , що належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач у цій справі,  має бути Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, як відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте, останній не був визначений позивачем як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом також не проведено, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання про заміну неналежного відповідача, помилково дійшов висновку, що належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, оскільки не з`ясував  статус останнього та  те, що оскаржувану постанову  винесено від імені  суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухваленням судового рішення про відмови у задоволенні позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4ст. 48 КАС України з урахуванням приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.
У той же час, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження в силу ч. 7ст. 48 КАС України не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача, оскільки така заміна допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність можливості в межах наданої КАС України компетенції виправити вказане процесуальне порушення, допущене судом першої інстанції.
При цьому, в силу приписів ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача.
Одночасно, колегія суддів зазначає , що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.08.2024 по справі № 591/3327/24  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовити .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складено 04.11.2024.