Номер провадження: 22-ц/813/2867/24 
Справа № 501/3511/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                              Назарової М.В.,
суддів:                                        Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря                 Соболєвої Р.М., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач - робітник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» електрик Котович Сергій Васильович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року,
ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Пушкарського Д.В. в приміщенні того ж суду,
за позовом ОСОБА_1 до робітника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» електрика ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

                                            в с т а н о в и в: 

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до робітника ОСББ «Укржилстрой-2008» електрика ОСОБА_2 , який мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 20 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О., за реєстровим № 2175. 
Між ОСОБА_1 як малим приватним споживачем електричної енергії виникли розбіжності з ОСББ «Укржилстрой-2008» щодо приведення постачання електричної енергії в межі діючого законодавства України.
Позивач зазначає, що у 2015 році, на підставі вказаних розбіжностей, з грубим порушенням діючого законодавства України, робітник ОСББ «Укржилстрой-2008», електрик ОСОБА_2 , який ніякого відношення не має, відповідно законодавства України, до постачання малим приватним споживачам електричної енергії, без попереднього попередження, відключив квартиру ОСОБА_1 від постачання електричної енергії, демонтував запобіжник та лічильник. З липня 2015 року, майже шість років, до квартири ОСОБА_1 не постачається електрична енергія, що унеможливлює проживання в квартирі. 
У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом в якому (з урахуванням уточнень) просила: встановити демонтований лічильник електричної енергії; встановити демонтований запобіжник електричної енергії; скласти відповідний Акт; поновити постачання електричної енергії до ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; дії відповідача, громадянина ОСОБА_2 щодо відключення ОСОБА_1 квартири від постачання електричної енергії визнати протизаконними; стягнути з громадянина ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1310000 (один мільйон триста десять тисяч) гривень; стягнути з громадянина ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 490000 (чотириста дев`яносто тисяч) гривень. 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до робітника ОСББ «Укржилстрой-2008» електрика ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено у повному обсязі.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів вини відповідача у заподіянні їй матеріальної та моральної шкоди, не зазначено, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з чого вона виходить, оцінюючи заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду саме у розмірі 1310000,00 грн та 490000,00 грн, тому суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вона не була присутня у судовому засіданні та оскаржуване рішення отримала на електронну адресу 13 жовтня 2023 року.
Вказує, що суд позбавив її прав, передбачених ст. 41 Конституції України. Судове рішення ухвалено з грубим порушенням ст. 1, 2, 3 ЦПК України.
Зазначає, що ОСББ "Укржилстрой-2008" не має ліцензії на постачання електричної енергії і не може бути постачальником електричної енергії малим побутовим споживачам, а тому не заключає договори на постачання електричної енергії. ОСББ має законодавче право на укладення договору з визначеним Державою ліцензіатом, постачальником електричної енергії виключно на власні потреби. Постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, це універсальна послуга що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією. При цьому, універсальну послугу надають постачальники електричної енергії, на яких Державою покладена дана функція.
Порядок постачання електричної енергії здійснюється відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, на умовах договору, укладеного з електропостачальником.
На підставі виниклих розбіжностей електрик ОСББ «Укржилстрой-2008» ОСОБА_2 відключив у листопаді 2015 року її квартиру АДРЕСА_1 від постачання електричної енергії.
Вказує, що в українському законодавстві чітко зазначено, що органи управління ОСББ у цьому випадку не є стороною договору між електропостачальником та власником квартири, а отже і підстави у ОСББ для відключення електропостачання власнику квартири відсутні.
Регулятор НКРЕКП у листі № 2321/20.2/7-20 від 26 лютого 2020 року висловила аналогічну позицію щодо даного питання.
Як зазначено у відповіді Регулятора № 2321/20.2/7-20 від 26 лютого 2020 року, у разі припинення постачання електричної енергії споживачу іншою особою (представником ОСББ) такі дії є протиправними діями третіх осіб, що унеможливлюють виконання вказаних договорів.
Лист НКРЕКП № 2321/20.2/7-20 від 26 лютого 2020 року (додаток №1), Лист Мінрегіон від 31.01.2020 року (додаток №2); та Фабулу по справі №766/22228/17 рішення ВС України (додаток № 3) додані до матеріалів справи. Позиція Регулятора: Умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу визначено розділом VII Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312. 
Відповідно до положень пункту 7.1. розділу VII Правил роздрібного ринку електричної енергії, електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами.
Таким чином, припинення постачання електричної енергії споживачу може здійснюватися виключно оператором системи або електропостачальником, з яким у споживача укладено договори про надання послуг з розподілу електричної енергії та про постачання електричної енергії, згідно з процедурою, визначеною пунктом 7.5. розділу VII Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Зазначає, що протягом 8 років проживання у квартирі унеможливлено. 
Таким чином, вказує, що суд першої інстанції не врахував обгрунтованої українським законодавством позиції Мінрегіон України, Регулятора (НКРЕКП) та Верховного Суду України, висловленої в листах НКРЕКП № 2321/20.2/7-20 від 26 лютого 2020 року (додаток №1), Лист Мінрегіон від 31 січня 2020 року, та Верховного Суду України, Фабулу по справі №766/22228/17, Рішення ВС України (додаток №3).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, зокрема, позивачка в особі свого повноважного представника, який надав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача 03.10.2024 року о 16:10, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
 Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.   
Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .
Підставою для звернення позивачки до суду стало відключення відповідачем - робітником ОСББ «Укржистрой-2008» ОСОБА_2 у липні 2015 року належної позиваці квартири від електропостачання, що позбавило її можливості проживання в квартирі протягом майже шести років і що позивачка вважає вчиненим з грубим порушенням вимог законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина перша статті 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі N 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункт 71)).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК Україн и суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. 
Як випливає зі змісту ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.
Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.
На стадії апеляційного перегляду апеляційний суд позбавлений у передбачений процесуальним законом спосіб змінювати суб`єктний склад учасників справи.
Оскільки за матеріалами справи відповідач електрик ОСОБА_2 є робітником ОСББ «Укржилстрой-2008» і йдеться про незаконність його дій під час виконання своїх трудових обов`язків, якими порушено права позивачки, отже, учасником цивільних правовідносин з приводу зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_1 є саме ОСББ «Укржилстрой-2008», у якого в силу вимог ст. 1172 ЦК України наявна процесуальна та матеріальна заінтересованість в предметі спору та реалізації прийнятого рішення з огляду на його обов`язковість для всіх фізичних та юридичних осіб та, зокрема, обов`язковість та реальність його виконуваності.
Тобто саме ОСББ «Укржилстрой-2008» у да ному випадку є належним відповідачем у справі. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18)).
Оскільки позивачем пред`явлено позов не до належного відповідача, слід дійти висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цих підстав, не аналізуючи спір по суті, що має бути зроблено під час розгляду справи зі всіма матеріально зацікавленими у спорі особами.
Розглянувши справу із неналежним відповідачем та вдавшись до оцінки складу юридичного правопорушення, суд припустився процесуальної помилки та неправильно застосував норми матеріального права, що має бути усунуто апеляційним судом незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Вказане порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 03 жовтня 2024 року.

Головуючий                                        М.В. Назарова

Судді:                                                В.А. Коновалова

В.В. Кострицький