УХВАЛА
 
10 грудня 2024 року                     
м. Київ
 
справа № 554/8472/21
провадження № 61-15979ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                    Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бибик Володимир Анатолійович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за                 позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, про визнання порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, про визнання порядку користування земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з врахування уточнених позовних вимог просив:
- визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0583 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року, а саме: в користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 321 кв. м (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року зафарбовано в зелений колір); в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 262 кв. м                (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73                        від 16 січня 2023 року зафарбовано в жовтий колір);
- встановити ОСОБА_2 право постійного безоплатного сервітуту на частині земельної ділянки, що виділена ОСОБА_1 для обслуговування і проведення ремонтів належної їй частині житлового будинку, господарських будівель і споруд (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року, зафарбовано червоною штриховкою по зеленому), площею 7 кв. м;
- встановити ОСОБА_1 право постійного безоплатного сервітуту на частині земельної ділянки, що виділена ОСОБА_2 для обслуговування і проведення поточних ремонтів вигрібної ями (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року, зафарбовано в червоною штриховкою по жовтому кольору), площею 3 кв. м.
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою, в якій з урахуванням уточнень просила: 
- визначити між співвласниками житла порядок користування земельною ділянкою площею 570 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 10 від 22 травня 2023 року, а саме: в користування ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 342 кв. м (300+42), що відповідає ідеальній частці (570х3/5-342), яка включає безпосередньо відокремлену частину ділянки площею 300 кв. м (267+33)                       (на плані зафарбовано в червоний колір). Площі спільного користування 42 кв.м (84х1/2) ( на плані зафарбовано в жовтий колір). Надлишки земельної ділянки площею 4 кв. м (8/2) (спільного користування), що менше ідеальної частки                      на 4 кв. м (13х3/5-4).
В користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку пл. 228 кв.м (186+42), що відповідає ідеальній частці 2/5 (570х2/5-228) частини, яка включає безпосередньо відокремлену частину ділянки пл.186 кв.м (84+102) (на плані зафарбовано в синій колір).Площі спільного користування 42 кв.м (84х1/2). Надлишки земельної ділянки площею 9 кв. м (5 кв. м безпосередньо відокремлена частина та 4 кв. м (8/2) спільного користування), що більше від ідеальної частки на 4 кв. м (13х2/5-9), залишити в спільному користуванні співвласників домоволодіння ділянку площею 84 кв. м (на плані жовтого кольору ) для обслуговування дворових мереж газопостачання, водогону № 3 та для проходу і проїзду.
Октябрський районний суд м. Полтави рішенням від 06 червня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 задовольнив. 
Визначив порядок користування земельною ділянкою площею 0,0583 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року,                    а саме: в користування ОСОБА_1 виділив земельну ділянку                          площею 321 кв. м (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року зафарбовано в зелений колір);                             в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 262 кв. м                  (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73                             від 16 січня 2023 року зафарбовано в жовтий колір).
Встановив ОСОБА_2 право постійного безоплатного сервітуту на частині земельної ділянки, що виділена ОСОБА_1 для обслуговування і проведення ремонтів належної їй частині житлового будинку, господарських будівель і споруд (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року зафарбовано червоною штриховкою по зеленому) площею 7 кв. м.
Встановив ОСОБА_1 право постійного безоплатного сервітуту на частині земельної ділянки, що виділена ОСОБА_2 для обслуговування і проведення поточних ремонтів вигрібної ями (варіант № 1 додаток № 2 судової земельно-технічної експертизи № 73 від 16 січня 2023 року зафарбовано в червоною штриховкою по жовтому кольору) площею 3 кв. м.
Зустрічний позов ОСОБА_2 залишив без задоволення. 
Полтавський апеляційний суд постановою від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дроменко Л. В. задовольнив. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 червня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовив. 
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнив. Визначив порядок користування земельної ділянки площею 570 кв. м та надлишків 13 кв. м по                  АДРЕСА_1 , згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 10 від 22 травня 2023 року, а саме: в користування                  ОСОБА_2 виділив земельну ділянку площею 342 кв. м (300+42), що відповідає ідеальній частці (570х3/5-342), яка включає: безпосередньо відокремлену частину ділянки площею 300 кв. м (267+33), на плані зафарбовано в червоний колір, 1/2 площі спільного користування - 42 кв. м (84х1/2), на плані зафарбовано в жовтий колір. Надлишки земельної ділянки площею 4 кв. м (8/2) спільного користування, що менше ідеальній частці на 4 кв. м (13?3/5-4).
В користування ОСОБА_1 виділив земельну ділянку площею 228 кв. м (186+42), що відповідає ідеальній частці 2/5 (570х 2/5-228) частини, яка включає: безпосередньо відокремлену частину ділянки площею 186 кв. м (84+102), на плані зафарбовано в синій колір, 1/2 площі спільного користування 42 кв. м (84х1/2). Надлишки земельної ділянки площею 9 кв. м (5 кв. м безпосередньо відокремлена частина та 4 кв. м (8/2), спільного користування), що більше від ідеальної частки на 4 кв. м (13?2/5-9).
Залишив у спільному користуванні співвласників домоволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 84 кв. м, на плані жовтого кольору, для обслуговування дворових мереж газопостачання, водогону № 3 та для проходу і проїзду. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
28 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бибик В. А.,  через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року в указаній справі. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі                 № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                            в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
Предметом первісного та зустрічного позовів у цій справі є вимоги про визнання порядку користування земельною ділянкою. 
Зазначена справа є справою незначної складності та виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                         (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою               ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бибик Володимир Анатолійович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - Шевченківська районна у                          м. Полтаві рада, про визнання порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, про визнання порядку користування земельною ділянкою.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко