ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5560/23                                         Головуючий суддя І інстанції Федорова О. В.
Провадження № 22-ц/818/3208/24                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                 Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року, у справі №645/5560/23, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року ТОВ " Фінансова компанія "Ейс " звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 767215470 від 15 лютого 2020 року у розмірі 52 300, 00 грн., а також судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 2147, 20 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та  ОСОБА_1  укладено Кредитний договір № 767215470 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Кредитний договір № 767215470 від 15 лютого 2020 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором № 4NUS7Z85, який 15.02.2020 року відповідач ввів у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства о 17:20:52 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підтвердженням підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 20000,00 гривень на банківську карту №  НОМЕР_1 , що належить відповідачу, що в свою чергу є доказом того, що останній прийняв пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». В подальшому сторони дійшли згоди збільшити суму кредиту на суму 1000, 00 грн., 500, 00 грн., 3500, 00 грн., 1000, 00 грн. та 4 000, 00 грн. на строк дії договору № 767215470 від 15.02.2020 року. 

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених у відповідних реєстрах.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 767215470 від 15.02.2020 року. 
В подальшому, 04.08.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01. Відповідно до реєстру боржників від 04.08.2023 року до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 року, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 52300, 00 грн., з яких 20000, 00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32300, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі і на умовах, передбачених кредитним договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення в повному обсязі наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором.
Зазначає, що вжиття заходів досудового врегулювання спору ним не здійснювалось, станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 767215470 від 15.02.2020 року, яка складає 52300, 00 грн., не погашена. Такі обставини, на думку позивача, є порушенням його прав, та є підставою для їх захисту у вказаний в позові спосіб.
18.12.2024 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача, у яких представник позивача  Поляков О.В.  наголосив, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01. 28.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс"  було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року.  Пунктом 2.1. розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), передбачено, що згідно умов договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 85 від 23.06.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 48 560, 00 грн. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. 03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії Договору до 31.12.2022 включно. Так, 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2024 включно. Предметом договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 52300, 00 грн. 
04.08.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №04/08/23-01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з Реєстром боржників від 04.08.2023 до договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, до позивача було передано право грошової вимоги до відповідача в сумі 52300, 00 грн.
У письмових поясненнях позивач зазначає, що кредитний договір №767215470 від 15.02.2020 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № CHS525D2 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 15.02.2020 о17:20:57, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позивач звертає увагу, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Також апелянт просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у договорі факторингу №28/1118-1 від 28.11.2018 в додатках міститься форма реєстру прав вимоги, підписана фактором та клієнтом. Однак затвердженої форми витягу з реєстру права вимоги, а також вимоги щодо його оформлення, договір факторингу не містить. Таким чином витяг з реєстру права вимоги може укладатися в довільній формі. Апелянт наголосив, що наданий суду витяг з вищезазначеного реєстру №9 є належним та допустимим доказом, що підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до «Таліон Плюс», а сам договір факторингу був чинний на момент відступлення права вимоги. В іншому апелянт посилається на доводи зазначені в позовній заяві.
Стосовно витрат на правничу допомогу скаржник зазначає, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на правничу, які апелянт поніс в зв?язку із розглядом даної справи складає 5000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказала, що згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Зокрема, у постанові ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок щодо конкретного договірного зобов`язання, яке є предметом відступлення права вимоги. Згідно правових висновків, які були викладені у постановах ВСУ від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова ВС від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17). 
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, також докази на підтвердження оплати за договором (постанова ВС від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18 від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012.
Доводи скарги висновків суду не спростовують. У справі відсутні належні докази на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до наступного (нового) кредитора ТОВ «Таліон Плюс» до інших нових кредиторів, в тому числі і до позивача.
Вирішуючи спір який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник апелянта - Поляков О.В. просить задовольнити вимоги апеляційної скарги та відшкодувати понесені судові витрати.
Вказує, що договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду сторін на співпрацю протягом 28.11.2018-31.12.2021.
Вважає, що наведені у відзиві на скаргу аргументи не відповідають матеріалам справи. 
Звертає увагу, що у матеріалах справи є повідомлення від 26 лютого 2024 року, належним чином завірені копії договорів факторингу, реєстри прав вимог та докази на підтвердження здійснення повної оплати грошової суми, за якими здійснено відступлення права вимоги.
Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно  ОСОБА_1  за Кредитним договором № 767215470 від 15 лютого 2020 року від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та відповідно від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС».Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 15 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 767215470 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.9-10). Договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредит був наданий відповідачу у розмірі 20000 грн. 00 коп. на строк 30 днів із сплатою 94,90 % річних ( 0,26 % в день) від суми кредиту за час користування ним.
Факт надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 10000 грн 00 коп підтверджується копією платіжного доручення від 15.02.2020 року (а.с.13 на зв.), відповідно до якого на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у вищезазначеному розмірі. ТакожТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 1000, 00 грн. - 16 лютого 2020 року, 500, 00 грн. - 19 лютого 2020 року, 3500, 00 грн. - 21 лютого 2020 року, 1000, 00 грн. - 22 лютого 2020 року, 4000, 00 грн. - 07 березня 2020 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.11-13). 
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.21-24).
Додатковою угодою № 19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами 28.11.2019 п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31 грудня 2020 року (а.с.20).
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/0820-01, яким сторонами визначено строк його дії до 04.08.2021 /п. 8.2/ (а.с.32-34).
04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №04/08/2023 (а.с. 48-49).
Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року за вищезазначеним Договором факторингу право вимоги за Кредитним договором № 767215470 від 15 лютого 2020 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (а.с.50).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору
У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Апеляційний суд встановив, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від № 767215470 від 15.02.2020 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову та зазначив, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги.
Колегія також звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем не надано.
Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про  ОСОБА_1  як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс», тобто майже через два роки після укладення договору відступлення права вимоги.
Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо  ОСОБА_1  на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 15 лютого 2020 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.
Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
Наведені у відзиві аргументи відповідають матеріалам справи та спростовують доводи, які були наведені у скарзі та відповіді на відзив. 
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Апелянт не спростував той факт, що у справі відсутні належні і допустимі докази передачі боргових зобов`язань відповідача від первісного кредитора, а тому надані позивачем докази про наступну переуступку боргу є недостатніми для підтвердження у нього права вимоги за кредитним договором. Крім того, у справі дійсно відсутні належні і допустимі докази про виникнення заборгованості у заявленому у позові розмірі, витяг з рахунку цих обставин не підтверджує. 
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційній суд  
постановив :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2024 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                        Ю.М.Мальований.

                                                                               О.В.Маміна.