КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/11045/2024             
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                    Справа № 362/762/23
 
25 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колісниченка Артура Сергійовича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кравченко Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4963/20 від 12.02.2021 року шлюб між сторонами розірвано.
Позивач та відповідач тривалий час проживали за кордоном, а саме у Німеччині. Шлюбні стосунки між сторонами розладились заздалегідь до ухвалення рішення про розірвання шлюбу і фактичні сімейні відносини не існували.
Вказує на те, що 9/13 серпня 2018 року відповідачем укладено договір оренди № 80104.16004 (34803.16004) на квартиру на території АДРЕСА_1 в будинку на 1 поверсі ліворуч, а також підвал, що належить до неї.
За час проживання в цій квартирі відповідач сплачував орендні платежі, а також платежі за комунальні послуги нерегулярно, в наслідок чого у нього утворилася заборгованість як по сплаті орендних платежів, так по сплаті комунальних послуг. Загальна сума заборгованості за по орендній платі відповідача склала 1693,05 євро, і вказана сума була розстрочена на декілька місяців, однак сплачувати вказану заборгованість відповідач наміру не мав.
Вказує на те, що 06.03.2021 року відповідачем надано довіреність позивачеві, за якою від уповноважив позивача представляти його інтереси з усіх питань, що стосуються договору оренди з усіма зацікавленими особами, зокрема домоуправлінням, а також приймати та передавати всі повідомлення для нього. Зазначає, що квартира, в якій до цього проживав відповідач за адресою АДРЕСА_1 , повністю відповідала інтересам позивача для укладення договору оренди, позивач уклала свій договір оренди щодо вказаної квартири від 01.07.2021 року.
Зважаючи на те, що відповідач не оплачував його розстрочену заборгованість, а також не погашав заборгованість з комунальних платежів, позивач, ризикуючи втратити право оренди у зв?язку із непогашенням попередньої заборгованості відповідача, будучі його повіреною особою та колишньою дружиною, про що було відомо орендодавцю - погасила борг позивача відповідно до умов розстрочення, а також його заборгованість по комунальним послугам.
Крім того, вказує на те, що за час проживання у вказаній квартирі, користуючись наявністю довірливих стосунків з позивачем, які ґрунтувалися на колишньому шлюбі, відповідач звертався до позивача із дорученнями щодо оплати заборгованості по орендним платежам. Внаслідок цього позивач сплатила за оренду квартири відповідача 25 травня 2021 року  у розмірі 800,00 євро, 03 лютого 2021 року у розмірі 900,00 євро, 06 квітня 2021 року у розмірі 642,74 євро, 03 травня 2021 року у розмірі 643,00 євро, 01 квітня 2019 року у розмірі 610,00 євро.
Вказує на те, що відповідач у 2020 році проходив лікування у приватній клініці Шаріте, якій так само заборгував по оплаті за лікування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед Шаріте у сумі 611,72 євро, яку через судові органи було стягнуто солідарно з позивача та відповідача за судовим рішенням AG Wedding Az. 20-0806031-2-6 від 18.05.2020 року. Вказану заборгованість так само погасила позивач, оскільки відповідач повернувся до України і вочевидь не мав жодного наміру погашати будь-які власні німецькі борги.
Вважає, що в даному випадку відбулось безпідставне збагачення відповідача, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 1212 ЦК України. 
З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди в сумі 209 020,91грн., за оплату послуг з електропостачання у сумі 20 788,70 грн., за оплату послуг медичної установи в сумі 24 176,09 грн., а всього - 253 985,70 грн.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Колісниченко Артур Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відповідач визнав обставини справи та заперечував лише в частині правових питань, визнавши повністю існування відповідних обставин справи.
Щодо стягнення оплаченого боргу відповідача зі сплати орендної плати зазначає, що оскільки позивач у зв`язку із виданою довіреністю, а також маючи намір замість відповідача продовжити орендувати вказану квартиру та маючи ризик втратити таке право оплатила борги відповідача за вказаною квартирою, то вона має право на компенсацію здійснених нею виплат, від добровільної компенсації яких відмовляється відповідач.
Щодо стягнення оплаченого боргу відповідача за електропостачання та житлово комунальні послуги зазначає, що новий орендар майна не зобов`язаний повертати борги попереднього орендаря, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.
Вважає, що в даному випадку відбулось безпідставне збагачення відповідача, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 1212 ЦК України.
15 липня 2024 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому від зазначає, що не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу на рішення, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що за наведеними позивачем обставинами справи відбулось безпідставне збагачення відповідача за рахунок сплати коштів позивачем. 
При цьому, як на підставу обов?язку сплати коштів позивач посилається на довіреність від 06.03.2021 року, за якою ОСОБА_3 довірив ОСОБА_4 представляти його в усіх його справах, які стосуються вищезазначених правовідносин з усіма зацікавленими особами, зокрема домоправителями, а також приймати та передавати всі повідомлення для нього. Разом з тим, за зазначеною довіреністю позивач мала право (а не обов`язок) представляти відповідача перед орендодавцем та приймати передавати кореспонденцію, однак жодних обов`язків щодо сплати коштів за цією довіреністю не має. 
Вказує на те, що ним не заперечується обставина, що між ним та HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG був укладений договір оренди квартири на території АДРЕСА_1 , за яким у нього виникли зобов?язання перед орендодавцем щодо сплати орендної плати та плати за спожиті комунальні послуги. Тобто, зобов?язання щодо сплати платежів на користь орендодавця виникло саме у відповідача ОСОБА_2 , і саме між вказаними особами наявні правовідносини зобов?язального характеру. 
Зазначає, що договір оренди був укладений до 30 червня 2021 року в той час, як рахунки надані за період, коли він вже не мав відношення до орендованого майна. 
Стосовно стягнення з нього коштів за лікування зазначає, що він дійсно проходив лікування в приватній клініці Шаріте, який заборгував за лікування 611,72 євро, які були стягнути через судові органи солідарно з позивача та відповідача за судовим рішенням від 18 травня 2020 року. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що борг належить саме відповідачу.
Також відповідач не погоджується з твердження позивача, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. 
З огляду на вище викладене просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між   ОСОБА_2 та HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG був укладений договір оренди квартири на території АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 30 червня 2021 року. 
Згідно параграфу 1 Угоди, договірні сторони погоджуються, що договір оренди за взаємної згоди закінчується 30.06.2021 року.
Параграфами 5, 6 Угоди передбачено обов`язки Орендаря щодо професійного виконання косметичного ремонту до 30.06.2021 року та вивезення внесеного протягом терміну оренди в орендованому квартиру обладнання і приведення її в колишній стан.
Згідно параграфу 7 Угоди, орендар сплачує експлуатаційні витрати по 30.06.2021 р. включно. Орендар проінформований, що при розрахунках експлуатаційних витрат можуть виникнути додаткові платежі. Орендодавець використовує сплачену заставу, яка на даний момент становить 1938,16 євро, щоб компенсувати пропорційну наявну заборгованість у розмірі 3399,81 євро. Однак орендодавець має право повернути суму до 150 євро на рік до остаточного розрахунку експлуатаційних витрат. Щоб скористатися цим правом, Орендодавець залишає заставу в розмірі 1788,16 євро для погашення заборгованості.
Згідно параграфу 9 Угоди, у зв`язку з наявністю заборгованості по орендному рахунку укладається договір розстрочки, який додається як Додаток 1. Відповідно до параграфу 8 заборгованість у розмірі 1611,65 євро залишається після зарахування частки застави.
За межами цієї угоди, згідно параграфу 10, не було укладено жодних усних додаткових домовленостей. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути внесені в письмовій формі.
Як вбачається з Угоди про визнання існуючого боргу між HT Berlin Object HBB GmbH&Co.KG як Кредитором та ОСОБА_5 як Орендарем і Боржником, останній заборгував Кредитору з договору найму квартири 1693,05 євро, що зобов`язався сплатити з липня до грудня 2021 року по 282,17 євро щомісячними платежами. Платіж вважається здійсненим, як тільки гроші знаходяться у вільному доступі для кредитора на його рахунку.
Тож, відповідач визнав наявність у нього за договором оренди житла перед кредитором HT Berlin Object HBB GmbH&Co.KG заборгованості у розмірі 1693,08 євро.
Також, відповідачем визнано факт складення 06.03.2021 року довіреності на правовідносини, зв`язані з орендою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , № договору: 34803.16004, за якою Відповідач довіряє Позивачу, АДРЕСА_1, представляти його в усіх його справах, які стосуються вищезазначених правовідносин з усіма зацікавленими особами, зокрема домоуправлінням, а також приймати та передавати всі повідомлення для нього.
Відмовляючи у задоволені позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення за договором оренди в сумі 209 020,91грн., суд першої інстанції посилався на те, що із наданих позивачем доказів суд не має можливості достовірно встановити обсяг зобов`язань відповідача перед позивачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
У відповідності до приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно вимог п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Сторонами не заперечується, що у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань по договору оренди у відповідача ОСОБА_2 перед орендодавцем HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG утворилась заборгованість. 
В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що вона маючи довіреність та намір продовжувати проживати в кварті, яку винаймав відповідач сплатила наявну у відповідача заборгованість. У зв`язку зі сплатою зазначеної заборгованості замість відповідача, вважає, що вона має право на компенсацію понесених збитків. 
Відповідач не заперечував, щодо наявної у нього заборгованості та того, що ним видавалась на ім`я позивачки довіреність, разом з тим, зазначеною довіреністю він не уповноважував її сплачувати за нього грошові кошти. 
Положеннями ст.ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно.
Позивач належними та допустимими доказами не довела, що до неї перейшло право вимоги до відповідача за наявную у нього заборгованість перед HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що п. 9 угоди про розірвання договору оренди сторони ( ОСОБА_2 та HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG) погодили, що у зв`язку з наявністю заборгованості по орендному рахунку укладається договір розстрочки, який додається як Додаток 1. Відповідно до параграфу 8 заборгованість у розмірі 1611,65 євро залишається після зарахування частки застави.
З викладеного вбачається, що відповідач має заборгованість перед HT Berlin Object НВВ GmbH&Co.KG. Доказів зворотнього позивач не надала, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати та заборгованість за житлово комунальні послуги. 
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за лікування відповідача у приватній клініці у 2020 року колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що позовні вимоги не підтвердженні належними та допустимими доказами. 
З наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити за яке саме зобов`язання позивачка вносила грошові кошти. Копії рішення суду на підставі якого були стягнуті зазначені кошти позивачем також не будо надано. Відповідач в свою чергу не визнає зазначені позивачем обставини. 
З урахуванням вище викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. 
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року ухвалено з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колісниченка Артура Сергійовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колісниченка Артура Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                              Судді: