ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7727/24 Справа № 209/1147/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.,        
суддів – Барильської А.П., Єлізаренко І.А., 
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Ворона Артема Ігоровича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року про заміну стягувача у виконавчих листах по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСибанк", третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надав суду заяву про заміну стягувача, в якому просить замінити стягувача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» його правонаступником – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у цивільній справі № 209/1147/14-ц.
Заява мотивована тим, що 25.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 21.09.2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 26, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 684-А-010-В6. 14.04.2022 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 1404ДГФ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 684-А-010-В6. Таким чином є підстави для заміни стягувача у виконавчому документі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року заяву задоволено та замінено сторону виконавчого провадження стягувача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» його правонаступником – Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цивільній справі № 209/1147/14-ц за позовом ПАТ “УкрСиббанк” до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 684-А-010-В6. 
Ухвала суду мотивована тим, що на підставі договору факторингу № 1404ДГФ від 14.04.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», право грошової вимоги за кредитним договором № 684-А-010-В6 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин, від яких залежить вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, а тому суд прийшов передчасного висновку про задоволення такої заяви.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 25.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
21.09.2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 26, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 684-А-010-В6.
14.04.2022 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 1404ДГФ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 684-А-010-В6.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору факторингу № 1404ДГФ від 14.04.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», право грошової вимоги за кредитним договором № 684-А-010-В6 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво – це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
В постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Необхідно відмітити, що згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону про виконавче провадження для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, це правило розповсюджується на заміну сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України). У свою чергу, аналогічні умови розповсюджуються на процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, яке стосується будь-якої стадії судового процесу, відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України.
Отже, якщо немає підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження чи для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то немає і підстав для процесуального правонаступництва.
Так, Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення від 25.05.2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість по кредитному договору № 1040856000 від 30 жовтня 2006 року в розмірі 291825 грн. 81 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом – 9586,06 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 173314,34 грн.; заборгованість за процентами – 3788,20 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 68490,02 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 2131,30 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 38533,54 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами – 635,40 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 11487,91 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.
18 червня 2015 року, 21 липня 2015 року та 17 серпня 2015 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звертались до суду із заявами про видачу виконавчих листів по даній справі (т. 1 а.с. 179, 182, 186)
20 серпня 2015 року на адресу ПАТ «УкрСиббанк» направлено копію рішення та виконавчі листи (т. 1а.с. 190)
Отримавши виконавчий лист у справі, ПАТ «УкрСиббанк» не скористалося своїм правом його пред`явлення до виконання, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо відкриття виконавчого провадження.
Вирішуючи питання щодо заміни стягувача, вищезазначені обставини не були враховані судом першої інстанції.
Таким чином, враховуючи обставини в даній справі, норми чинного законодавства, а також висновки Верховного Суду, викладені в постановах за наслідками розгляду аналогічних справ, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для процесуального правонаступництва.
Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.
Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача його правонаступником.
Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі заяви, оскільки заявником було поставлено питання заміни сторони у виконавчому листі, а суд першої інстанції своїм судовим рішенням замінив сторону виконавчого провадження. 
Так, у заяві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вказує, що 25.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 21.09.2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 26, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 684-А-010-В6. 14.04.2022 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 1404ДГФ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 684-А-010-В6. Таким чином є підстави для заміни стягувача у виконавчому листі, проте суд першої інстанції замінив сторону виконавчого провадження, тоді як про ці вимоги заявник не просив .
Також, колегія суддів звертає увагу, що заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.
       Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
       Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).
       Установлено, що 20 серпня 2015 року на адресу ПАТ «УкрСиббанк» направлено копію рішення та виконавчі листи (т. 1а.с. 190) Отримавши виконавчий лист у справі, ПАТ «УкрСиббанк» не скористалося своїм правом його пред`явлення до виконання, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо відкриття виконавчого провадження, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»
не здійснило будь-яких процесуальні дій, стосовно оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження (якщо було відкрито виконавче провадження та відповідно і закрито), чи інші дії, що спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а тому у суду не було підстав для задоволення заяви щодо правонаступництва за наявності виконавчого провадження.
       Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
       Суд не врахував, що процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження, однак коли таке виконавче провадження закінчено, чи взагалі не відкривалося та відсутні підстави для його відновлення, то досягнення цієї процесуальної мети неможливе.
       Крім того, відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців
       Враховуючи висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження
№ 14-197цс21), колегія суддів вважає, що правонаступник стягувача може звернутися до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то подаючи заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, такий правонаступник має одночасно подати заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи поважність причин цього.         У разі відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заява про заміну стягувача у виконавчому листі на правонаступника задоволенню не підлягає, оскільки в цьому випадку така заміна носить виключно формальний характер, не сприяє реалізації завдань цивільного судочинства та не відповідає принципу ефективності, оскільки не дає можливості виконати рішення суду без звернення до суду для вжиття додаткових заходів. Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони стягувача протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, про що зазначено також і в заяві про заміну сторони у виконавчому листі) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.
       Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду
від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.
       Задовольняючи заяву про зміну позивача у справі і стягувача у виконавчому провадженні, суд не звернув увагу, що рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року у справі № 2-209/108/15 могло бути звернено до виконання протягом трьох років та могло бути виконано.
       Водночас, подаючи у 2024 році цю заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, заявник одночасно не подав заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не обґрунтовуючи поважність причин цього.
       За таких обставин підстави для задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому документі, як процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва, не підлягають задоволенню.
За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів з огляду на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — адвоката Ворона Артема Ігоровича підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Ворона Артема Ігоровича — задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року — скасувати.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про заміну стягувача у виконавчих листах по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСибанк", третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

                                                        І.А. Єлізаренко