ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 461/8358/23
провадження № 61-9998св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
суб`єкт звернення - державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зінчук Любомир Ігорович,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 11 червня 2024 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог подання
 
У вересні 2023 року державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зінчук Л. І. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року подання державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у 
м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зінчук Л. І. задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 813/3459/17 від 24 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 1 539 524,02 грн.
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 грудня 2023 року звернувся із апеляційною скаргою, до якої додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи її тим, що копію ухвали він не отримував, а з її змістом його представник ознайомився лише 22 грудня 
2023 року. 
 
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року.
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не надав доказів, що копія ухвали суду першої інстанції не була отримана ним раніше, ніж 22 грудня 2023 року, не навів інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що він надав суду докази ознайомлення представником із матеріалами справи, в тому числі із оскаржуваною ухвалою місцевого суду, 22 грудня 2023 року. Про наявність ухвали він не міг дізнатися раніше, оскільки суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд подання та не направляв на його адресу ухвалу від 03 жовтня 2023 року, що підтверджується матеріалами справи. Вважає, що він має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки звернувся до суду із апеляційною скаргою в межах п`ятнадцятиденного строку з моменту отримання ухвали суду першої інстанції. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 04 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Встановлені судами фактичні обставини справи
 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 грудня 2023 року звернувся із апеляційною скаргою, до якої додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи її тим, що копію ухвали він не отримував, а з її змістом його представник ознайомився лише 22 грудня 
2023 року. 
 
01 січня 2024 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 з підстави того, що долучені ним документи не підтверджують, що він вперше дізнався про ухвалу місцевого суду 22 грудня 2023 року та не свідчать, що копія ухвали суду першої інстанції не була отримана ним раніше, зокрема засобами поштового зв`язку чи на його офіційну електронну адресу, або в інший, передбачений законом, спосіб. Рекомендовано заявнику протягом десяти днів з дня вручення ухвали вказати інші підстави для поновлення строку.
 
На виконання ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надіслав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій повторно наголосив на тому, що із змістом ухвали суду першої інстанції його представник ознайомився лише 22 грудня 2023 року, про що свідчить заява про ознайомлення із матеріалами справи, додана до апеляційної скарги. Раніше він не міг дізнатися про зазначену ухвалу, оскільки суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця без його участі, не повідомивши його належним чином. 
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 
2023 року. Ухвала мотивована тим, що зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки на доданій ОСОБА_1 заяві про ознайомлення із матеріалами справи від 28 листопада 2023 року стоїть відмітка про таке ознайомлення 22 грудня 2023 року Сірого А. В. , а не ОСОБА_1 . Суд посилався на те, що останній не надав доказів, що копія ухвали суду першої інстанції не була отримана ним раніше, ніж 22 грудня 
2023 року, не навів інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.
 
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
 
Право на доступ до суду також означає обов`язок суду забезпечити: ефективний розгляд справи; дотриманням принципів змагальності (статті 12 ЦПК України) та диспозитивності (статті 13 ЦПК України); рівні можливості надавати докази на підтвердження своїх позицій; організацію розгляду справи впродовж розумного строку; неможливість зловживання правом з боку сторін.
 
ЄСПЛ указав, що там, де існують апеляційні та касаційні суди, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення від 11 жовтня 2001 року в справі «Гоффман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany), пункт 65; рішення від 26 жовтня 2000 року в справі «Кудла проти Польщі» (Cudla v. Poland)).
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року 
№ 11-рп/2012).
 
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
 
Перегляд судових рішень, зокрема, в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. 
 
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала,
не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що 03 жовтня 2023 року Галицький районний суд м. Львова постановив ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
 
Про судове засідання, призначене на 03 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 повідомлений не був. Неповідомлення боржника про судове засідання не є порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки положенням частини четвертої статті 441 ЦПК України передбачено, що суд розглядає подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
 
Разом з тим, ЦПК України передбачає обов`язок суду надіслати учаснику справи копію ухваленого ним судового рішення, ухваленого за відсутності учасника справи.
 
Так, частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
 
Оскільки у ОСОБА_1 відсутній електронний кабінет, то суд повинен був надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
 
За змістом частини шостої, сьомої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
 
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-245цс17, якщо недотримання строків оскарження судового рішення було зумовлене діями (бездіяльністю) суду, зокрема повний текст судового рішення особі надіслано із значним запізненням, що значно звужує строк на складання та подання скарги на це рішення, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на оскарження судового рішення.
Верховний Суд зазначає, що згідно із супровідним листом від 03 жовтня 2023 року Галицький районний суд м. Львова надіслав копію ухвали на адресу 
ОСОБА_1 (а. с. 31, т. 1), однак матеріали справи не містять доказів про вручення ОСОБА_1 копії судового рішення від 03 жовтня 2023 року, які передбачені частиною шостою статті 272 ЦПК України.
 
28 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься резолюцію судді від 30 листопада 2023 року надати справу на ознайомлення та відмітка представника ОСОБА_1 адвоката Сірого А. В. про ознайомлення зі справою 22 грудня 2023 року. Копії договору про надання правової допомоги від 30 листопада 
2023 року та ордера на надання правової допомоги містяться у матеріалах справи (а. с. 32-34, т. 1).
 
Таким чином, про зміст судового рішення від 03 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Сірий А. В. дізнався 22 грудня 2023 року.
 
З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів отримання 
ОСОБА_1 або його представником копії судового рішення від 03 жовтня 2023 року до 22 грудня 2023 року, то колегія суддів вважає, що саме з цієї дати почався перебіг п`ятнадцятиденного строку на подання апеляційної скарги. 
 
Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 подав 
27 грудня 2023 року, тобто в межах строку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України, а тому він мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.
 
ОСОБА_1 двічі подавав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення (а. с. 8, 18-21, т. 2), посилаючись на те, що він подав апеляційну скаргу в межах п`ятнадцятиденного строку з дня ознайомлення із матеріалами справи та отримання копії судового рішення 22 грудня 2023 року, однак такі доводи не було належним чином враховані судом апеляційної інстанції.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на те, що долучені до апеляційної скарги документи не свідчать про те, що копія оскаржуваної ухвали не була відправлена ОСОБА_1 на його офіційну електронну ґрунтуються на припущеннях, оскільки останній у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження посилався на те, що не має ні електронного кабінету, ні обов`язку його зареєструвати (а. с. 19, т. 2). Крім того, суд апеляційної інстанції мав можливість самостійно перевірити наявність/відсутність у ОСОБА_1 електронного кабінету через підсистему «Електронний суд».
 
Мотиви суду апеляційної інстанції про те, що на заяві відсутній запис про ознайомлення із матеріалами справи ОСОБА_1 і отримання ним ухвали суду першої інстанції не могли бути підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки суд не звернув уваги на те, що такий запис є представника ОСОБА_1 адвоката Сірого А. В., який має такі ж повноваження, як і учасник процесу в силу статті 56 ЦПК України. Крім того, за змістом частини сьомої статті 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
 
При цьому на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 22 березня 2024 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу судового рішення, в якій зазначив про неотримання ухвали від 03 жовтня 2023 року та відсутність у нього електронного кабінету. 
ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції копію цієї заяви, на якій міститься запис про отримання ним безпосередньо копії ухвали суду першої інстанції 24 квітня 2024 року (а. с. 22, т. 2).
 
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд не виявив достатніх мотивів, щоб погодитися з висновками апеляційного суду про те, що наведені 
ОСОБА_1 у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними. Суд дійшов до переконання, що заявником наведені та обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, які дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість ОСОБА_1 своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк.
 
На підставі викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційний суд при постановленні ухвали від 11 червня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження допустив порушення процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції. 
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року скасувати, 
а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович