УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9409/24 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Номер провадження №33/4805/1262/24
Категорія ч.2 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Гаврика Антона Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 09.06.2024 о 01 год. 28 хв. в м.Житомирі, вул.М.Грушевського, 8, водій ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував транспортним засобом Nissan, номерний знак   НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а) ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Гаврик А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом. Зокрема, вказав, що санкцією ч.2 ст.130КУпАП передбачено два види стягнення: для водіїв та для інших осіб. ОСОБА_1 не має та не мав права керування транспортними засобами, посвідчення водія не отримував, отже, 09.06.2024 він не був водієм, а був «іншою особою». Тому, відповідно до ч.2 ст.130 КУпАП, на нього може бути накладено лише штраф. Послався на правову позицію, викладену у абз.3 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14, у якій зазначалось, що позбавлення права керувати транспортними засобами не можна застосовувати до винної особи, яка вже позбавлена такого права або взагалі його не мала. Також вказав на неправильне посилання судом першої інстанції на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання  ОСОБА_1 та його захисник Гаврик А.В. до суду апеляційної інстанції не з`явились. Про причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань не надсилали, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутність, що відповідає ч.6 ст.294 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, приходжу до наступного висновку.
За змістом ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.2 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами та не є предметом апеляційного оскарження. 
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди з постановою в частині накладення судом на ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Такі доводи суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне. 
Частиною 1  ст.130 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
За змістом ч.2 ст.130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Тобто, аналіз змісту санкції ч.2 ст.130 КУпАП дає підстави дійти висновку, що за вчинення цього правопорушення, законодавець імперативно визначив покладення на водія, як основного (штраф), так і додаткового стягнення (позбавлення права керувати транспортними засобами). Санкція цієї статті за своєю правовою природою є безальтернативною і передбачає безумовне позбавлення водія права керування транспортними засобами незалежно від будь-яких обставин. 
Норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст.33, ч.2 ст.130 КУпАП. 
Отже, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами. 
Посилання ОСОБА_2  не те, що він відноситься до категорії «інших осіб», зазначених у ч.2 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим до нього може бути застосовано стягнення лише у виді штрафу, є помилковим і ґрунтується на неправильному розумінні даної норми КУпАП.   
Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно послався на правову позиціюПостанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20. Натомість, захисник, посилаючись на постанову Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», не врахував зміни у чинному законодавстві до ст.130 КУпАП, згідно якихзаконодавець імперативно визначив покладення на водія, як основного (штраф), так і додаткового стягнення (позбавлення права керувати транспортними засобами).  
При розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повній мірі.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Підстави для скасування або зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Гаврика Антона Вікторовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич