П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/15395/23	
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Національної поліції України (далі - НПУ), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НПУ щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частини щорічної основної (16 діб) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік в загальній кількості 34 діб;
- стягнути з НПУ грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частини щорічної основної (16 діб ) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік в загальній кількості 34 діб.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 19.07.1999р. по 6.11.2015р. він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 7.11.2015р. по 2.10.2023р. в органах НПУ. 
З 2.10.2023р. його звільнено зі служби та проведено остаточний розрахунок, однак не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2015 рік - 3 доби, за 2022 рік частини щорічної основної (16 діб) та додаткової (15 діб).
Не погодившись із такими діями НПУ, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність НПУ щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частини щорічної основної ( 16 діб) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік в загальній кількості 34 доби.
Зобов`язано НПУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частини щорічної основної (16 діб ) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік в загальній кількості 34 доби.
В апеляційній скарзі НПУ, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період проходження служби в органах внутрішніх справ, НПУ позивачем не використано частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), частини щорічної основної (16 діб ) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік в загальній кількості 34 діб, а тому йому протиправно не було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 19.07.1999р. по 6.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 7.11.2015р. по 2.10.2023р. в органах НПУ.
Згідно наказу НПУ від 29.09.2023р. №1570 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 2.10.2023р..
19.10.2023р. позивач звернувся до НПУ із запитами щодо надання інформації, в тому числі, щодо виплати компенсації за невикористані дні відпусток.
7.12.2023р. листом НПУ повідомило позивача про те, що при звільненні з останнім   проведено повний розрахунок.
Позивач не погоджується із діями НПУ щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпусток, а тому звернувся в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій НПУ у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про відпустки» від 5.11.1996р. №504/96-ВР (діла - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно із ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону № 504/96-ВР).
Крім того, аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.
Частиною 1 ст.3 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.59 ЗУ «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.92 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.93 ЗУ «Про Національну поліцію», тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Згідно із ч.ч.9-11 ст.93 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами 1, 2 ст.94 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Статтею 60 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Наказом МВС України від 6.04.2016р. №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із абзацами 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує на те, що не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 7.05.2002р. №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З урахуванням відсутності правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, колегія суддів вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону №504/96-ВР.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 19.01.2021р. по справі №160/10875/19, від 4.02.2021р. у справі №160/5393/19, від 31.03.2021р. по справі №320/3843/20, від 26.05.2021р. по справі №360/1362/20, №200/18480/21 від 20.07.2023р..
Як вбачається із обставин справи, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік (з доби), частину щорічної основної (16 діб) та додаткову (15 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік.
Отже, НПУ допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та додаткової відпустки з 2015 та 2022 роки.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Що стосується посилань апелянта на постанову Верховного Суду від 25.05.2023р. у справі №620/3663/19, то судова колегія вважає їх недоречними, оскільки вони стосуються питання щодо переміщення поліцейських по службі, а не виплати компенсації за невикористані дні відпусток.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024р. залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          І.О. Турецька

                                                                                                          Л.П. Шеметенко