Справа № 158/2492/24 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/1208/24  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 грудня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 
секретар судового засідання Власюк О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року,

                                          В С Т А Н О В И В: 
02 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 27 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 192564564 у формі електронного документа з використанням електронного підпису про надання у тимчасове платне користування грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 7 500 грн строком на 30 календарних днів шляхом переказу коштів на її банківську карту № НОМЕР_1 з призначенням платежу – поповнення карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування ним.
Станом на день звернення до суду із вказаним позовом заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 192564564 становить 26 677,50 грн, з яких 7 500,00 грн – заборгованість по кредиту, 19 177,50 грн – заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», додаткової угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року та додаткової угоди № 27 від 31 грудня 2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 17 535,00 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, додаткову угоду № 2 від 03 серпня 2021 року та додаткову угоду № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно.
Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 26 677,50 грн.
05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 05/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 192564564 у розмірі 26 677,50 грн.
Оскільки відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, то у неї за кредитним договором № 192564564 від 27.02.2021 утворилася заборгованість у розмірі 26 677,50 грн, яку позивач просив стягнути на його користь, а також відшкодувати судові витрати: 2 422,40 грн судового збору і 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову та відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви (2 422,40 грн) і апеляційної скарги (3 633,60 грн), та за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції (5 000 грн) і за подання апеляційної скарги (3 000 грн).
Відповідачка відзив на апеляційну скаргу не подала.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.12.2024 розгляд справи було призначено із викликом учасників справи у судове засідання на 14 год 30 хв 16 грудня 2024 року.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою складення повного рішення у цій справі є 23 грудня 2024 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що за встановлених обставин відсутності Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 05/07/24 від 05.07.2024 року, Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги, не надання доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, ТОВ «Юніт Капітал» не доведено набуття ним права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 192654654 від 27.02.2021 року, укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 ..
Також, у матеріалах справи відсутні дані про направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 192654654 від 27.02.2021 року.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного з`ясування обставин справи, перевірки та дослідження наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з матеріалами справи 27.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1   було укладено кредитний договір № 192564564 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора MNV8D2V4, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 7 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.1.1 Договору) (а. с. 21 - 26).
За даними платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 27.02.2021 та довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.06.2024 ОСОБА_1 на підставі Договору від 27.02.2021 № 192564564 надано кредит у сумі 7 500 грн, який перераховано на платіжну картку № НОМЕР_1 (а. с. 30, 126-128).
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 192564564, станом на 10.07.2024 заборгованість за кредитним договором від 27.02.2021 не погашена і складає 26 677,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7 500 грн, прострочена заборгованість за процентами 19 177,50 грн (а. с. 32).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) і ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /п. 2.1./. «Право вимоги» означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому /п. 1.3./. Строк договору закінчується 04.08.2021 /п. 8.2./. Договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін /п. 8.4/. Додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину /п. 8.6./ (а. с. 66 - 76).
Відповідно до додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 п. 8.2. договору факторингу викладено у новій редакції, а саме, що строк дії договору факторингу закінчується 31.12.2020 (а. с. 31).
Згідно додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 текст договору викладено у новій редакції. Зміст п. п. 2.1, 8.4., 8.6. залишився аналогічним. «Право вимоги»  - права грошових вимог Клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому /п. 1.3./. Строк договору закінчується 31.12.2021 /п. 8.2./ (а. с. 52 - 61).
Згідно додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору продовжено до 31.12.2022 включно (а. с. 45).
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором /п. 2.1./. «Право вимоги» означає всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому /п. 1.3./. Строк договору закінчується 04.08.2021 /п. 8.2./. Договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін /п. 8.4/. Додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину /п. 8.6./ (а. с. 101 – 107, 110, 111).
Додатковою угодою № 2 від 03.08.2021  продовжено строк дії договору до 31.12.2022, а додатковою угодою № 3 від 30.12.2022 строк дії договору факторингу продовжено до 30.12.2024 (а .с. 62, 63).
05.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (Клієнт) і ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 05/07/24, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору /п. 1.1./ (а. с. 89 - 98).
Із реєстру прав вимоги № 132 від 04.05.2021, підписаного на виконання договору факторингу № 28/1118-01, підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 192564564 від 27.02.2021 (а. с. 46-48).
Згідно витягу з Реєстру права вимоги № 10 від 31.07.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 клієнт ТОВ «Таліон Плюс» відступив факторові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 192564564 до боржника ОСОБА_1 (а. с. 108-109).
Апеляційним судом встановлено, що, крім Акта прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу (а. с. 64), через систему «Електронний суд» позивач приєднав до позовної заяви у тому числі і витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 05/07/24 від 05 липня 2024 року, згідно з яким клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило факторові ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 192564564 до боржника ОСОБА_1 ..
Аналізуючи наведені договори, колегія суддів доходить висновку, що надані позивачем копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Укладаючи кредитний договір № 192564564 від 27.02.2021 сторони узгодили, що кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі /п. 2.1.1.5./.
Крім того, позичальник зобов`язаний щоденно заходити до Особистого кабінету з метою ознайомлення із станом поточної заборгованості (за наявності) чи іншою інформацією, яка стосується цього договору /п. 2.2.2.5./.
Договори факторингу відносяться до оспорюваних договорів.
Відповідач не оспорювала жодного договору факторингу, за якими переходило до інших осіб право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між нею і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність існування права вимоги у позивача за кредитним договором.
Щодо заявленої до стягнення позивачем суми заборгованості, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, згідно умов п. 1.2. Кредитного договору кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме до 29.03.2021.
Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного та Пільгового періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. 
Так, згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 49 – 51), відповідачем ні протягом Дисконтного періоду, ні в останній день його закінчення, тобто 29.03.2021 жодних оплат не проведено, а тому в силу вимог п. 1.3. Договору, а також розділу 4 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 114 - 124) строк дії Дисконтного періоду, тобто його подальшої пролонгації за умовами договору не відбувалося.
Таким чином, станом на 29.03.2021 ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити кредитору 7 500 грн тіла кредиту і 3 825 грн процентів за користування кредитом за ставками, визначеними у п. 1.4.1. /1,70 % від суми Кредиту за кожен день користування ним/ (127,50 грн/день х 30 днів), які і підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У позовній заяві до стягнення заявлено лише заборгованість по тілу кредиту і заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом (а. с. 2-16).
Вимог про стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України із зазначенням їх розміру та наведенням розрахунку – позивач не заявляв.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, дослідженням та оцінкою наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).
Оскільки позовну заяву і апеляційну скаргу задоволено частково, то витрати по сплаті судового збору за їх подання необхідно стягнути з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Із заявленої по майновій вимозі ціни позову 26 677,50 грн задоволено лише 11 325 грн, що становить 42,45 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 570,77 грн судового збору, з яких 1 028,31 грн за подання позовної заяви і 1 542,46 грн за подання апеляційної скарги.
Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких в апеляційній скарзі зазначено наступний – 5 000 грн у зв`язку із зверненням з позовом та 3 000 грн за подання апеляційної скарги.
Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
Жодних заяв чи клопотань із запереченнями щодо розміру заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідач не подала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 та додаткову угоду № 4 від 05.07.2024 до цього договору, згідно яких ТОВ «Юніт Капітал» і адвокатське бюро «Тараненко та партнери» погодили перелік надання правових послуг за договором та їх вартість, у тому числі складання позовної заяви – 2 500 грн за 1 годину, складання апеляційної скарги – 3 000 грн за 1 годину (а. с. 78-81, 84-87); акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 на загальну суму 6 000 грн (а. с. 65); акт прийому-передачі наданих послуг від 07.11.2024 на загальну суму 3 000 грн (а. с. 157).
Так, із укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» і адвокатським бюро «Тараненко та партнери» договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 встановлено, що сторонами погоджено сплату гонорару товариством адвокатському бюро лише після стягнення цих коштів на користь товариства (п. 3.6.).
Ураховуючи наведене, а також вимоги щодо відшкодування витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (42,45 % від заявленого розміру), колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення  з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 396 грн, з яких 2 122,50 грн за подання позовної заяви і 1 273,50 грн за подання апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд      
                                               П О С Т А Н О В И В :  
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 11 325 (одинадцять тисяч триста двадцять п`ять) гривень заборгованості за кредитним договором № 192564564 від 27.02.2021.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2 570 (дві тисячі п`ятсот сімдесят) грн 77 коп судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги і 3 396 (три тисячі триста дев`яносто шість) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.     

Головуючий – суддя     

Судді