УХВАЛА
10 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 757/18399/24-ц
провадження № 61-16204ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Хмельницького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), Хмельницького обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення грошових коштів у розмірі 82 100 дол. США (за курсом НБУ складає 3 215 659, 96 грн).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада
2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 
82 100 дол. США, що за курсом НБУ складає 3 215 659,96 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
05 грудня 2024 року представник АТ «Ощадбанк»- адвокат Калюжний С. С. засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову.
У частині першій статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суди застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від 22 грудня 2023 року у справі № 308/9488/21, від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц, 
від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20, від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц, від 26 квітня 2022 року у справі № 761/15392/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 645/971/20, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 10 квітня 2019 року у справі 3 463/5896/14-ц.
Також заявник вважає, що суди, порушивши норми процесуального права, встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, а саме платіжного доручення на купівлю валюти на суму 27 400 дол. США.
Заявник вважає, що суди помилково прийняли до уваги вирок Білогородського районного суду Хмельницької області від 26 липня 2024 року, оскільки вказаний вирок в суді не досліджувався, в матеріалах справи відсутній та на даний час не набрав законної сили.
Крім цього, заявник просить суд касаційної інстанції зупинити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Заявник вважає, що у випадку виконання судових рішень до моменту завершення касаційного розгляду, відновлення права відповідача в подальшому полягатиме у вжитті додаткових процесуальних заходів з метою відновлення становища та понесенні додаткових фінансових витрат. 
Крім цього, зазначає, що у разі задоволення касаційної скарги заявника, повернення коштів, що були сплачені відповідачем на підставі оскаржуваних рішень буде фактично неможливим, оскільки позивач є фізичною особою, що перебуває на пенсійному забезпеченні, а стягнута за рішеннями суду сума коштів є значною та вираженою в іноземній валюті, обмінний курс якої постійно коливається, що призведе до неповоротних збитків заявника. 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
У частині восьмій статті 394 ЦПК України передбачено, що за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання/дії судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання АТ «Ощадбанк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва 
від 14 серпня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, оскільки заявником доведено, що зупинення виконання оскаржуваних рішень може спричинити несприятливі наслідки для сторін.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у визначений законом строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 28 листопада 2024 року.
Витребувати із Печерського районного суду міста Києва цивільну справу
№ 757/18399/24-цза позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Хмельницького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів.
Зупинити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                  В. М. Ігнатенко
                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                              І. М. Фаловська