ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/13518/22-ц
провадження № 61-5945св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державна казначейська служба України,російська федерація в особі уряду російської федерації,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Чекарьова Євгена Володимировича, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року у складі судді: Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 рокуу складі колегії суддів: Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, російської федерації в особі уряду російської федерації про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті військового вторгнення російської федерації, у якому просила стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України відшкодування у розмірі 100 000,00 грн за невиконання Україною позитивних зобов`язань щодо забезпечення права власності, та з російської федерації - відшкодування заподіяної майнової шкоди у розмірі 14 986 884,27 грн та моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, вона є власницею триповерхового танхауса площею 105,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про рішення провести спеціальну військову операцію з демілітаризації України, внаслідок чого по всій території України розпочались масові авіаудари, ракетні та артилерійські обстріли військових та мирних об`єктів та російська федерація продовжує повномасштабне вторгнення на території України.
 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Даний Указ винесено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
 
Частина території України, зокрема смт Гостомель та інші населені пункти Бучанського району Київської області перебували в частковій окупації російських військових з 24 лютого 2022 року по 02 квітня 2022 року.
 
Внаслідок артилерійських обстрілів будинок позивача був повністю зруйнований, а потім згорів. Будинок не придатний для подальшого використання для проживання, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості користуватись будинком та майном, яке в ньому знаходилось.
 
Такими чином, у результаті артилерійських обстрілів під час військового вторгнення російської федерації позивачці було спричинено майнову та моральну шкоду. Тому, позивачка вважає, що вина за спричинення йому матеріальної та моральної шкоди лежить на Державі та російській федерації, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з російської федерації на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у сумі 14 986 884, 27 грн та у відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доводи позивачки про нерозроблення Державою Україна в особі Кабінету Міністрів Україна механізму отримання компенсації за зруйноване майно внаслідок збройної агресії російської федерації на території України, є необґрунтованими, одночасно з цим позивачем не надано доказів його звернення до органів державної влади щодо відшкодування шкоди за пошкоджене майно у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 326 від 20 березня 2022 року та постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 947, а тому позовні вимоги в частині відшкодування шкоди з Держави України в особі Кабінету Міністрів України задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди з російської федерації, то в цій частині позов підлягає задоволенню з огляду на те, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення російської федерації було зруйновано будинок позивача, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування, а російська федерація в свою чергу не спростувала вказану обставину з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу та положень Цивільний кодекс України з відшкодування шкоди. Насамкінець, беручи до уваги доведеність усіх складових деліктної відповідальності, а саме перебування позивачки у стані постійного стресу та нервозності, внаслідок збройної агресії російської федерації, що призвело до позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності і справедливості, наявний факт заподіяння позивачці моральної шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
ПостановоюКиївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості цих вимог, і колегія суддів погоджується із цими висновками суду.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України відшкодування у розмірі 100 000,00 грн за невиконання Україною позитивних зобов`язань щодо забезпечення права власності, позовні вимоги в зазначеній частині задовольнити.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, помилково застосував норми матеріального права, а саме - неправильне застосування закону, що у відповідності до пункту 3 частини першої статті 409 та частин першої та третьої статті 412 ЦПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення і постанови та ухвалення нового рішення.
 
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник посилається неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 234/557/18, від 18 березня 2020 року у справі № 757/43306/16, від 21 березня 2020 року у справі № 757/45419/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У травні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Кабінету Міністрів України, в інтересах якого діє ОСОБА_3 , у якому він просив у задоволенні касаційної скарги позивачки на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року відмовити в повному обсязі, вищевказані судові рішення в частині відмови вимог до Держави в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України залишити без змін, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору було вірно встановлено відповідальність російської федерації в особі уряду російської федерації за зруйноване майно ОСОБА_1 , зокрема те, що компенсацію має бути покладено в повній мірі на російську федерацію. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 23 квітня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.    
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/13518/22; надано сторонам строк для подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
15 травня 2024 року матеріали справи № 757/13518/22 надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування 
 
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).
За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
У справі, що переглядається, судами враховано, що на виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення права власності Державою Україна вжиті заходи для юридичного оформлення механізму компенсації за зруйноване чи пошкоджене майно фізичних та юридичних осіб. Зокрема, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 326 від 20 березня 2022 року «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації»;постанову Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 947 «Про затвердження Порядок надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які залишилися на попередньому місці проживання», який викладений у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року № 623; постанову Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020 року № 767 до цього Порядку були внесені зміни, якими визначений механізм надання та визначення розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації.
Визначення шкоди та обсягу соціальних виплат, які забезпечуються відповідно до законодавства, у грошовій формі здійснюється згідно з методикою, затвердженою наказом Мінсоцполітики, за погодженням з Мінреінтеграції. Відповідальним за визначення шкоди та збитків за наведеним напрямом є Мінсоцполітики.
Крім того 22 травня 2023 року набув чинності Закон України № 2923-IX «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України», який визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.
Отже держава Україна взяла на себе позитивний обов`язок визначити правила, спрямовані на відновлення прав потерпілих унаслідок, зокрема, пошкодження чи знищення майна через збройну агресію російської федерації. 
Натомість у цій справі ОСОБА_1 у позові не навела фактів, за яких можна було б стверджувати про порушення державою Україна позитивних обов`язків щодо забезпечення її права власності, а тому є правильними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, з якими погоджується Верховний Суд.
Також у позові відсутні відомості про те, що позивачка зверталася до компетентних органів України задля отримання компенсації за зруйноване житло та отримала відмову і позовна заява не обґрунтована такими обставинами, а отже не доведено, що запроваджені наразі державою правові механізми є недієвими. 
Схожих висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 755/5192/22.
Висновки Верховного Суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі № 234/557/18, від 18 березня 2020 року у справі № 757/43306/16, від 21 березня 2020 року у справі № 757/45419/16, на які заявниця посилається в касаційній скарзі, зроблені за іншого правового регулювання, яке існувало в Україні до початку 24 лютого 2022 року чергової фази збройної агресії росії проти України - повномасштабного вторгнення на суверенну територію. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
Висновки за результатами розгляд касаційної скарги
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков        	
 	Р. А. Лідовець        	
 	Д. Д. Луспеник