ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" жовтня 2024 р.                                                        Справа №914/2855/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.05.2024 (повний текст рішення складено 01.05.2024, суддя Трускавецький В.П.) 
у справі № 914/2855/23
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ,
до відповідача-1 Фермерського господарства «Юзепівка», с. Стенятин Червоноградський р-н Львівська обл.,
до відповідача-2 ОСОБА_1 , с. Стенятин Червоноградський р-н Львівська обл.,
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерства фінансів України, м. Київ,
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ,
про солідарне стягнення заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією, яка була виплачена на погашення заборгованості за кредитним договором

за участю представників в режимі відеоконференції:
від позивача – Жарський І.Р.
від відповідачів – ОСОБА_2 
від третіх осіб – не з`явились

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ «Приватбанк»/Банк), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерства фінансів України та Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про солідарне стягнення з Фермерського господарства (далі ФГ) «Юзепівка» та ОСОБА_1 3300584,22 грн заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією, яка була виплачена на погашення заборгованості за кредитним договором.
Розглянувши позовні вимоги Банку, Господарський суд Львівської області в рішенні від 01.05.2024 закрив провадження у справі № 914/2855/23 в частині вимог на суму 1625375,74 грн; позов задоволив частково; з ФГ «Юзепівка» та ОСОБА_1 на користь позивача солідарно стягнув 1675208,48 грн заборгованості та по 10051,25 грн - відшкодування витрат на оплату судового збору.
При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з такого:
-          зобов`язання відповідача-1 було забезпечено гарантією Міністерства фінансів України, відтак позивач правомірно звернувся із відповідною вимогою до Гаранта, який здійснив виплату в розмірі, передбаченому гарантією. З огляду на вказане та з врахуванням положень ч. 1 ст. 569 ЦК України і абз.5 ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України, позивачем доведено та належним чином обґрунтовано правомірність звернення до суду з вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу;
-          враховуючи, що з оплат здійснених відповідачем-1 80% зараховується в рахунок погашення боргу за гарантією, а 20% в рахунок погашення кредиту, суд встановив, що за платежем від 30.04.2024 в оплату боргу за гарантією зараховано 100727,92 грн. Разом з тим, з долученої до письмових пояснень позивача виписки по рахунку відповідача-1 вбачається, що під час розгляду справи в суді в рахунок погашення заборгованості по гарантії 06.03.2024 зараховано 65,83 грн, 08.03.2024 – 14,73 грн.  Вказане свідчить про те, що під час розгляду справи відповідачем-1 здійснено оплату заборгованості за гарантією на загальну суму 1625375,74 грн. З огляду на те, що сторонами добровільно врегульовано спір, наслідком чого стала часткова сплата заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даному випадку, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі в частині стягнення 1625375,74 грн підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України;
-          доказів сплати 1675208,48 грн заборгованості, суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією у вказаному розмірі є обґрунтованою.
ОСОБА_1 не погодився з ухваленим судовим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що суд прийшов до хибного висновку про наявність у відповідача - 2 обов`язку з виконання зобов`язання відповідача - 1 в частині сплати боргу за гарантією. Скаржник зазначає, що даний спір стосується не стягнення ПАТ «Приватбанк» основного боргу за кредитним договором № 33572720-КД-1 від 11.05.2022 року на суму 5000000, 00 грн., поручителем якого на підставі договору поруки від 11.05.2022 року № 33572720-ДП-1/1 є ОСОБА_1 , а фактично предметом спору є регресна вимога від Міністерства Фінансів України в інтересах якого діє ПАТ «Приватбанк» про стягнення державної гарантії, якою частково було забезпечено зобов`язання за кредитним договором № 33572720-КД-1 від 11.05.2022 року на суму 3740584,23 грн, яка була сплачено державою в особі Міністерства Фінансів України. Таким чином, згідно умов договору поруки жодної згоди на забезпечення зобов`язання по Державній гарантії поручитель не надав, окрім того, такий обов`язок і не передбачений умовами договору поруки чи законом, а тому вимога до поручителя є безпідставною, що чітко випливає із ч. 1 ст. 569 ЦК України та не підлягає задоволенню. Відтак, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 01.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк» - відмовити.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив таке:
-          11.05.2022р. між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 33572720-ДП-1/1, умовами якого передбачено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання зобов`язань ФГ «Юзепівка» за кредитним договором № 33572720-КД-1 від 11.05.2022 року. У підпункті A.2. договору поруки зазначено, що ліміт цього договору 5000000 грн, на цілі, визначені умовами цього договору. Отже, вказаними умовами договору поруки чітко вбачається, що ОСОБА_1 виступив поручителем, зокрема, по кредитному ліміту у розмірі 5000000 грн. Доказів визнання вказаного пункту договору недійсним ОСОБА_1 не надано ні в суд першої, ні апеляційної інстанції;
-          станом на 02.06.2023р. заборгованість ФГ «Юзепівка» за кредитним лімітом становила 4675730,29 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості який знаходиться в матеріалах справи;
-          з матеріалів справи вбачається, що Міністерством фінансів на погашення кредитного ліміту за кредитним договором № 33572720-КД-1 від 11.05.2022 року було перераховано на рахунок АТ КБ «Приватбанк» суму сплати за гарантією у розмірі 3740584,23 грн. Вказана сума 03.07.2023р. зарахована на погашення ліміту за кредитним договором. Дана обставина підтверджується розрахунками заборгованості та виписками по рахунку, що знаходяться в матеріалах справи. Дана обставина ні відповідачем-1, ні відповідачем -2 належними та допустими доказами не спростована, доказів погашення кредитного ліміту у повному обсязі відповідачами до суду не надано. 
Враховуючи наведене та умови договору поруки і ту обставину, що заборгованість за кредитним лімітом погашена не була, відтак в суду першої інстанції були всі правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним лімітом. З огляду на вказане, позивач не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представників сторін розгляд справ відбувся в режимі відеоконференції.
04.09.2024 через систему «Електронний суд» представником відповдіача-1 було подано клопотання, в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи квитанції про оплату грошових коштів в якості погашення заборгованості за кредитним договором № 33572720-КД-1 вiд 11.05.2022 року на виконання рiшення Господарського суду Львiвської області № 914/2855/23 на суму 600000,00 грн та 211000, 00 грн.
02.10.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від апеляційної скарги, у зв`язку із погашенням в повному обсязі боргових зобов`язань перед позивачем та відсутністю предмета спору у цій справі.
17.10.2024 позивачем за допомогою системи «Електронний суд» було подано заяву, в якій Банк зазначив, що надалі заперечує стосовно доводів апеляційної скарги та просить таку залишити без задоволення.
Цього ж дня представником відповідача-1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про стан позичкової заборгованості від 17.10.2024 за № 241017SU10243600, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», з якої слідує, що станом на 4 вересня 2024 року ФГ «Юзепівка» в повному обсязі погашено заборгованість за кредитним договором та відсотках і виконано зобов`язання за вказаним договором.
17.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що не підтримує своєї заяви про відмову від апеляційної скарги та просить розглянути апеляційну скаргу по суті.
В дане судове засідання прибули представник позивача та відповідачів, які підтримали свої доводи щодо суті спору та апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія встановила таке: 
05 квітня 2022 року між Міністром фінансів України Марченком Сергієм Михайловичем, що діяв від імені Держави за дорученням Кабінету Міністрів України (далі - Гарант) та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі № 13010-05/55, відповідно до п. 56 якого Гарант на умовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь банку-кредитора (АТ КБ «ПРИВАТБАНК») безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами (у т.ч. відповідачем 1) своїх грошових зобов`язань перед банком-кредитором за кредитними договорами, включеними до портфеля.
Відповідно до п. 31 договору гарантії у разі настання гарантійного випадку банк-кредитор направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.
Відповідно до п. 35 договору гарантії гарант на підставі вимог, отриманих від банку-кредитора, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог, сплачує на рахунок банку-кредитора суму сплати за гарантією згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови одночасного дотримання таких вимог: гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов цього договору; на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії; загальна сума всіх виплачених банку-кредитору сум сплати за гарантією з урахуванням суми сплати за гарантією, що підлягає виплаті згідно з вимогою, не перевищує ліміту гарантії; гарант отримав підтвердження від агента, що сума зазначена у вимозі є сумою сплати за гарантією, що підлягає виплаті за гарантією згідно з умовами цього договору; здійснення гарантом виплати згідно з вимогою не суперечить вимогам законодавства на момент здійснення такої виплати.
За умовами п. 38 договору гарантії у разі здійснення гарантом виплати суми сплати за гарантією за будь - яким проблемним кредитом банк-кредитор зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості позичальника перед бюджетом на суму здійсненної гарантом виплати суми сплати за гарантією та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено банком-кредитором у найкоротші строки.
Згідно з п. 39 договору гарантії з метою реалізації зворотньої вимоги (регресу) гаранта до позичальника та на виконання статті 17 Бюджетного кодексу України та вимог, передбачених пунктами 38 та 40 цього договору, банк-кредитор, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується: застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 45 цього договору за таким проблемним кредитом; здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (крім права підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяву про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог) в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами.
11 травня 2022 року між АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) та ФГ «Юзепівка» (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 33572720-КД-1 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 5000000 грн. (п. А.2. кредитного договору) із терміном повернення 01.11.2022. (п.п. А.З. кредитного договору).
Цього ж дня, між Банком та відповідачем-2 (далі - поручитель) було укладено договір поруки № 33572720-ДП-1/1, предметом якого є надання поруки поручителем за виконання зобов`язань позичальника, які випливають з кредитного договору (п. 1.1. договору поруки).
11 травня 2022 між Банком та позичальником також була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до підпункту «а» п. 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.З. кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки. Позичальник обізнаний про умови фінансової державної підтримки згідно порядку, які йому повністю зрозумілі й зобов`язується дотримуватися умов порядку та нести відповідальність передбачені умовами Порядку та договором. Позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені гарантіє. При цьому позичальнику відомі, повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими він повністю погоджується та вважає їх прийнятними для нього (підпункти «б» та «в» пункту 1).
12.05.2022 на поточний рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 5000000,00 грн, підтверджується копією платіжного доручення № DIC0M0512BTHCM 1.
31 жовтня 2022 року між Банком та поручителем укладено договір про внесення змін до договору поруки, у відповідності до якого поручитель надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору.
Цього ж дня, між Банком та позичальником було підписано договір про внесення змін до кредитного договору, яким зокрема, але не виключно, сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування на наступних умовах: 1) позичальник підтверджує свої зобов`язання перед Банком щодо погашення заборгованості за Договором, яка складається з: суми неповернутого кредиту - 5000000 грн … 2) сторони дійшли згоди продовжити строк користування позичальником кредитними коштами та встановити кінцевий термін повернення кредиту до 01.12.2023 (включно).
Позивач стверджує, що відповідач-1 порушив свої зобов`язання за кредитним договором, припинив здійснювати щомісячні платежі, які передбачені графіком платежів.
Згодом, 03.05.2023, позивач направив ФГ «Юзепівка» повідомлення про розірвання кредитного договору з вимогою здійснити погашення заборгованості в повному розмірі до 02.06.2023.
08 червня 2023 року позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та АТ «УКЕКСІМБАНК» (Агента) вимога на сплату за гарантією №151 на суму 3740584,23 грн, яка того ж дня була перерахована Міністерством фінансів України і в цей же день позивач повідомив відповідача про те, що він надіслав вимогу про сплату гарантії Міністерству фінансів України.
Таким чином, з урахуванням гарантійних витрат Гаранта, позивач вважає, що заборгованість ФГ «Юзепівка» перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією, яка була виплачена на погашення заборгованості за кредитним договором становить 3740584,23 грн.
На підставі зазначеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за гарантією в порядку регресу у розмірі 3740584,23 грн.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.
Стаття 199 ГК України передбачає, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; за погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу; до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Згідно з ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
В разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, у відповідності до ч.1 ст. 563 ЦК України, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
З огляду на те, що зобов`язання відповідача-1 було забезпечено гарантією Міністерства фінансів України, позивач правомірно звернувся із відповідною вимогою до Гаранта, який здійснив виплату в розмірі, передбаченому гарантією.
Водночас, за умовами ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Прострочена заборгованість суб`єктів господарювання перед державою та перед банком-кредитором за кредитами, залученими під державну гарантію на портфельній основі, стягується з таких суб`єктів господарювання банком-кредитором у порядку, встановленому законодавством щодо управління проблемними активами в банках України та відповідним правочином щодо надання державної гарантії на портфельній основі, з подальшим перерахуванням пропорційної частки в рахунок погашення заборгованості перед державою (абз. 5 ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України).
Таким чином, позивачем доведено та належним чином обґрунтовано правомірність звернення до суду з вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, під час перебування справи на розгляді суду першої інстанції відповідачем-1 було здійснено часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1625375,74 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними інструкціями.
З огляду на погашення відповідачем-1 під час розгляду справи вказаної заборгованості, яка підтверджена належними доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в цій частині.
Слід зазначити також, що станом на дату ухвалення рішення у цій справі, у суду першої інстанції не було доказів які б підтверджували здійснення відповідачами погашення заборгованості в розмірі 1675208,48 грн. Таким чином, з огляду на положення ст. 543, 546, 553, 554 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають за договором поруки, враховуючи умови укладеного договору поруки від №33572720-ДП-1/1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача-2 обов`язку щодо виконання зобов`язання відповідача-1 в частині сплати боргу за гарантією, відтак, задоволив позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1675208,48 грн заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією.
Разом з тим, під час перегляду рішення Господарського суду Львівської області у цій справі в апеляційному порядку, відповідач-1 погасив решту наявної за кредитним договором заборгованості на підтвердження чого подав довідку про стан заборгованості, видану ПАТ КБ «Приватбанк».
З огляду на вказане, судова колегія вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 вказав, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.
Водночас, у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. 
У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
З огляду на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді апеляційним судом оскаржуваного рішення, враховуючи наведену позицію Верховного Суду, попри погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, яка була предметом даного спору, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 01.05.2024 у цій справі.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 01.05.2024 у справі № 914/2855/23 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 29.10.2024

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік