Номер провадження: 22-ц/813/5031/24 
Справа № 522/2675/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними документів, на підстав яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
22 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивач просить визнати повністю недійсними документи, а саме: 
- довідку ТОВ «Технік Проект», серія та номер 185/21, видану 22 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , та 
- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «Технік Проект» замовнику технічної інвентаризації ОСОБА_2 станом на 22 березня 2021 року,
на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Карякіним К.А. Усатівська сільська рада Одеського району Одеської області, Одеська обл., номер запису про право власності 43001958, дата, час державної реєстрації 12 липня 2021 року 12:35:58, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59301225 від 16 липня 2021 року 10:08:55, ОСОБА_3 Усатівська сільська рада Одеського району Одеської області, Одеська обл., форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства Україна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2409549551101, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, опис майна: загальна площа (кв.м.): 1901,1, житлова площа (кв.м.):106,2, адреса: АДРЕСА_2 , з одночасним припинення цих речових прав.

Короткий зміст процесуальні дії у справі здійснених судом першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно залишено без руху. Надано позивачеві строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
В даній ухвалі зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема, на містить вказівки на ціну позову, до неї не додано документів, які б підтверджували сплату судового збору у розмірі, визначеному відповідно до дійсної вартості майна на момент звернення та не містить вказівки на наявність або відсутність електронного кабінету.
06 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви та відкриття провадження у справі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2024 року виключено з ухвали суду від 27 лютого 2024 року у справі №522/2675/24 абзац 7 мотивувальної частини у зв`язку з тим, що він внесений в текст ухвали - помилково, а саме абзац: «Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач просить скасувати рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира є тим майном, яке підлягає оцінці та вартість яких можна визначити, однак позивачі у позовній заяві не вказують ціну позову». Надано позивачеві додатковий строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
18 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про неможливість визначити вимоги ухвали та відкрити провадження у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно вважається неподаною та повернена позивачеві. Роз`яснено позивачеві, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в позовних вимог позовних вимог майнового характеру, з тих підстав, що поза увагою суду першої інстанції залишився увесь зміст позовної заяви, адже позивач не вимагає позбавити права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_4 , яку вона придбала в 2015 році, взагалі не припинити право власності на квартиру або витребувати її на свою користь. Позивач не просить особисто собі ані квартиру АДРЕСА_4 , ані спільну сумісну власність, позивач просить визнати недійсними довідку та технічний паспорт, на підставі яких відповідач змогла провести нову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що суд першої інстанції порушив ст. 187 ЦПК України, оскільки після того як вона подала 06 березня 2024 року позовну заяву з усуненими недоліками, суд першої інстанції повинен був відкрити провадження протягом п`яти днів з дня її надходження. Також скаржник вважає, що прийняття оскаржуваного судового рішення перешкоджає подальшому провадженню у справі і являється штучною перепоною в її доступі до правосуддя. 

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У вказаній цивільній справі апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 11 жовтня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підставами для залишення позовної заяви без руху стало:
- позовна заява не містила вказівки на наявність або відсутність електронного кабінету;
- позовна заява не містила ціни позову;
- позовна заява не містила документів, які б підтверджували сплату судового збору у розмірі, визначеному відповідно до дійсної вартості нерухомого майна на момент звернення до суду.
Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року було роз`яснено, які дії має вчинити позивач задля усунення недоліків позовної заяви.
У заяві про усунення недоліків від 06 березня 2024 року ОСОБА_1 вказала, що у неї відсутній електронний кабінет, а тому, зазначений недолік був усунутий.
Щодо ціни позову та відсутності документа, що підтверджує сплату судового збору як за вимогу майнового характеру, ОСОБА_1 зазначає про те, що вона втретє звертається до суду, проте, кожного разу суд не вважав, що її позовні вимоги носять майновий характер.
З приводу цього, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому, суд здійснюючи правосуддя, задля дотримання принципу незалежності не повинен враховувати думку інших суддів, що викладена у їх рішеннях по справі.
Суд самостійно, із урахуванням чинного законодавства та усталеної Верховним Судом практики вирішує, чи носить позовна заява майновий або ж немайновий характер.
Визначення підстав для залишення позовної заяви без руху – це виключна прерогатива суду, який здійснює розгляд справи, а тому, посилання позивачки на те, що у провадженні суду перебували цивільні справи за її позовом та те, що суд не вбачав у них вимогу майнового характеру не змінює змісту ухвали суду про залишення позову без руху та позиції суду, що позовна заява у справі №522/2675/24 – носить майновий характер.
У заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 посилається на постанову ВП ВС від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19, де вказано, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Зазначає про те, що її вимоги про визнання недійсним документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно неможливо оцінити як такі, що мають грошову оцінку. Вказує, що суд навмисно підмінює позовні вимоги позивачки.
Це твердження позивачки на думку суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.
У Постанові ВС від 23 червня 2020 у справі №922/2589/19 вказано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що зазначений у позовній заяві предмет позову фактично не відповідає позовним вимогам, що були заявлені позивачем, оскільки, позивач вказує, що предметом позову є: «визнання недійсним документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», тоді як у позовній заяві просить: «визнати недійсними довідку ТОВ «ТЕХНІК ПРОЕКТ», серія та номер 185/21, видану 22.03.2021 року на ім`я ОСОБА_2 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , виготовлений ТОВ «ТЕХНІК ПРОЕКТ» замовнику технічної інвентаризації – ОСОБА_2 , станом на 22 березня 2021 року, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Карякіним Кирилом Анатолійовичем Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, номер запису про право власності – 43001958 від 12.07.2021 року, реєстраційний номер нерухомого майна – 2409549551101, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_5 , з одночасним припиненням речового права».
Згідно Постанови ВП ВС від 25 серпня 2020 року по справі №910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) – це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну.
У разі задоволення позову відбудеться фактичне скасування рішення про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, внаслідок чого буде припинено її право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, тому, суд першої інстанції правильно вважав, що спір носить майновий характер.
В заяві про усунення недоліків зазначено, що в ухвалі суду не вірно визначено нерухоме майно, що є предметом спору.
Ухвалою суду від 11 березня 2024 року з ухвали суду від 27 лютого 2024 року у справі №522/2675/24 виключений абзац 7 мотивувальної частини у зв`язку з тим, що він внесений в текст ухвали помилково.
У заяві від 18 березня 2024 року заявник зазначає, що судом виключено описку, яка має істотне значення для справи, а саме: адресу спірного нерухомого майна та вказує на те, що в ухвалі немає згадки про те, яке ж майно є спірне.
Дане твердження позивачки не відповідає матеріалам справи, оскільки, в абзаці четвертому описової частини ухвали суду від 27 лютого 2024 року зазначено наступне: «З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням речового права щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ».
Щодо посилання на те, що суд першої інстанції створює штучні перепони у доступі до правосуддя, суд першої інстанції правильно зазначив, що у статтях 175 та 177 ЦПК України визначено чітку форму та зміст позовної заяви, перелік документів, які мають бути додані до позовної заяви.
У постанові ВП ВС від 20 січня 2021 року № 9901/258/ вказано, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Враховуючи те, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 27 лютого 2024 року, зокрема, не визначено ціни позову та не сплачено судового збору як за вимогу майнового характеру з урахуванням дійсної вартості майна на момент звернення до суду, з метою забезпечення юридичної визначеності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачеві.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в позовних вимог позовних вимог майнового характеру, з тих підстав, що поза увагою суду першої інстанції залишився увесь зміст позовної заяви, адже позивач не вимагає позбавити право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_4 , яку вона придбала в 2015 році, взагалі не припинити право власності на квартиру або витребувати її на свою користь, колегія суддів зазначає наступне. 
В прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати повністю недійсними документи, а саме: 
- довідку ТОВ «Технік Проект», серія та номер 185/21, видану 22 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , та 
- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «Технік Проект» замовнику технічної інвентаризації ОСОБА_2 станом на 22 березня 2021 року,
на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Карякіним К.А. Усатівська сільська рада Одеського району Одеської області, Одеська обл., номер запису про право власності 43001958, дата, час державної реєстрації 12 липня 2021 року 12:35:58, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59301225 від 16 липня 2021 року 10:08:55, ОСОБА_3 Усатівська сільська рада Одеського району Одеської області, Одеська обл., форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства Україна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2409549551101, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, опис майна: загальна площа (кв.м.): 1901,1, житлова площа (кв.м.):106,2, адреса: АДРЕСА_2 , з одночасним припиненням цих речових прав.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
Так, враховуючи, що позивач в позовній заяві самостійно просить припинити речові права відповідача, то цей позов, зокрема, про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, та містить позовні вимоги майнового характеру.
Безпідставним є посилання скаржник на те, що вона не вимагає позбавити права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_4 , яку вона придбала в 2015 році, взагалі не припинити право власності на квартиру або витребувати її на свою користь та не просить особисто собі ані квартиру АДРЕСА_4 , ані спільну сумісну власність, позивач просить визнати недійсними довідки та технічного паспорту, на підставі яких відповідач змогла провести нову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки фактично позивач просить припинити речові права (без конкретизації яких саме) відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що визначити вимоги суду першої інстанції про оцінку якого майна неможливо, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Так, фактично позивач повинна була зазначити ціну позову, яка є дійсною вартістю нерухомого майна, речове право відповідача на яке позивач просила суд першої інстанції припинити.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що прийняття оскаржуваного судового рішення перешкоджає подальшому провадженню у справі і являється штучною перепоною в її доступі до правосуддя, колегія суддів зазначає наступне. 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №9901/258/20 зазначено, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.
Більше того в оскаржуваній ухвалі роз`яснено позивачеві, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання про повернення позовної заяви розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький