ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5083/24  Номер провадження 22-ц/814/2729/24	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка  Ю.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Обідіної О.І., Одринської Т.В.
секретар: Кириченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Альошкіної Олени Ігорівни
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2024 року
по справі за заявою ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що вона за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 постійно потерпає від фізичного та психологічного насильства зі сторони її доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вигляді постійних образ із застосуванням нецензурної лайки, застосування фізичної сили та насильства.
Зазначила, що неодноразові звернення до правоохоронних органів, якими були видані тимчасові заборонні приписи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не призвели до ефективного захисту від домашнього насильства з боку кривдниць. 
Вказала, що їх поведінка негативно впливає на її здоров`я та працездатність, у зв`язку з чим просить задовольнити заявлені нею вимоги.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2024 року заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк у шість місяців, заборонивши ОСОБА_2 : наближатись на відстань ближче ніж на 50 метрів до ОСОБА_3 та місця її фактичного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Видано обмежувальний припис стосовно  ОСОБА_1 на строк у шість місяців, заборонивши  ОСОБА_1 : наближатись на відстань ближче ніж на 50 метрів до ОСОБА_3 та місця її фактичного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення суду обгрунтовано тим, що кривдники вчиняють дії пов`язані з насильство щодо заявниці, тому з метою запобігання продовження здійснення ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 протиправних дій стосовно ОСОБА_3 , тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Альошкіна О.І., просила скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявниця не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно неї, не зазначено ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для видачі обмежувального припису.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та вимоги, заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_3 за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 зазнає фізичного та психологичного насильства зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є її доньками.
Зазначає, що їх поведінка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно погрожують їй фізичною розправою. 
Заявник зверталася до органів Національної поліції із заявою про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій, пов`язаних з насиллям стосовно неї.
06.12.2023 інспектором УПП в Полтавській області винесено терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 , оскільки вона вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_4 (а.с. 7).
09.02.2024 інспектором УПП в Полтавській області винесено терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вони скоїли домашнє насильство психологічного характеру стосовно ОСОБА_3 , а саме лаялися нецензурною лайкою (а.с. 8-9).
Враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), 25 липня 2023 року  у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк від одного до шести місяців.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі, що переглядається підставою звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису заявниця вказала те, що її доньки систематично чинять відносно неї психологічне та фізичне насильство, проте доказів, які б підтверджували вказані обставини заявницею не надано.
В матеріалах справи відсутні докази притягнення  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  до адміністративної чи кримінальної відповідальності за фактами насильства в сім`ї.
В письмових поясненнях представником  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Альошкіною О.І. вказано, що у справах № 524/1648/24 та № 524/9714/23 щодо притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито провадження у справах у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правовпорушення.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у справах № 524/1648/24 та № 524/9714/23 провадження щодо притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази вини  ОСОБА_1 у вчинення домашнього насильства. Зазначено, що лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не свідчить про вчинення фізичного чи психологічного насильства.
Сам по собі факт наявності термінових заборонних приписів стосовно кривдників за вчинення психологічного насильства не може бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису стосовно  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Окрім того, в терміновому заборонному приписі відносно  ОСОБА_1 від 06.12.2023 не зазначено, яке саме психологічне насильство було завдано ОСОБА_3 , а підставою для винесення відносно  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 термінових заборонних приписів від 09.02.2024 стала нецензурна лайка останніх відносно ОСОБА_3 .
Жодних доказів вчинення кривдниками відносно ОСОБА_3 фізичного насильства, на яке посилалася заявниця, матеріали справи не містять.
Отже, заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому із не вчиненням щодо  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обмежувального припису.
Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.
Встановивши, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність вимог заявниці.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_3  про видачу обмежувального припису.
В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 268, 374 ч. 1, п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 383, 384, 389 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Альошкіної Олени Ігорівни задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.
Компенсувати за рахунок держави сплачений ОСОБА_5 судовий збір в сумі 907 грн. 50 коп. за подачу апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді: О. І. Обідіна

Т. В. Одринська