ПОСТАНОВА                                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 354/717/14-ц
провадження № 61-18245св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                             Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України, Карпатського Національного природного парку,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Ворохтянська селищна рада, 
третя особа - Компанія Golden Lane Ltd,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України, Карпатського Національного природного парку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Ворохтянської селищної ради, третя особа - Компанія Golden Lane Ltd, про визнання недійсними рішень селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок
 
за касаційною скаргою Карпатського національного природного парку на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2023 року         у складі судді Остап`юк М. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Баркова В. М.,                        Девляшевського В. А., Луганської В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2014 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області                                     в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України (нині - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України), Карпатського Національного природного парку (далі - Карпатський НПП, Парк) звернувся до суду                                  з позовом, у якому просив визнати недійсними рішення та скасувати державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 0,7445 га, серії ЯЖ                             № 168637 від 14 жовтня 2008 року, площею 0,15 га, серії ЯЖ № 168637 від 14 жовтня 2008 року, площею 0,6501 га, серії ЯЗ № 0028580 від 04 жовтня 2008 року; повернути земельні ділянки в частині площі 0,5454 га, 0,15 га, 0,6452, які розташовані в смт Ворохта Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Карпатського НПП.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави посилався на те, що на підставі рішення Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 12 березня 2009 року № 11 ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,7445 га, які розташовані у смт Ворохта.
 
Ухвалою Яремчанського міського суду від 01 вересня 2014 року у кримінальній справі № 42013090110000029 було звільнено від кримінальної відповідальності                        у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 357 КК України. Разом із тим, у ході судового розгляду зазначеної кримінальної справи встановлено, що начальник Говерлянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП (далі - Говерлянське ПНДВ) ОСОБА_3 будучи наділений повноваженнями щодо погодження меж земельних ділянок, які межують з територією земель Говерлянського НПДВ, порушуючи вимоги статей 56, 83, 84, 149, 150 ЗК України не переконавшись, що земельна ділянка площею, 0,15 га повністю знаходиться на території 3-го виділу 4-го кварталу, частина земельної ділянки площею 0,5454 га знаходиться у межах 3-го та 10-го виділів 4-го кварталу, а частина земельної ділянки площею 0,6452 га знаходиться частково у межах 3-го, 9-го та 10-го виділів 4-го кварталу Говерлянського ПНДВ, та погодив надану експлікацію.
 
У подальшому рішеннями Ворохтянської селищної ради надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 , які прийняті незаконно. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.
 
У квітні 2015 року перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав заяву у порядку статті 31 ЦПК України (в редакції, чинній подання заяви), в якій просив поновити строки позовної давності; визнати недійсними рішення Ворохтянської селищної ради про надання дозволів ОСОБА_1 на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; визнати недійсними державними акти 0,7445 га, серії ЯЖ №168637 від 14 жовтня 2008 року, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, серії ЯЖ №168637 від 14 жовтня 2008 року, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,6501 га, серії ЯЗ № 0028580 від 04 жовтня 2008 року, видані ОСОБА_1 ; витребувати у ОСОБА_2 земельні ділянки в частині площі 0,5454 га, 0,15 га, 0,6452, які розташовані в смт Ворохта Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Карпатського НПП.
 
Ухвалою Яремчанського міського суду від 02 квітня 2015 року прийнято заяву прокурора про уточнення позовних вимог в частині кадастрових номерів земельних ділянок.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Яремчанський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 28 серпня                          2023 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Мотрук М. В. про залишення без розгляду позову прокурора в частині представництва інтересів держави в особі Карпатського НПП задовольнив. Позовні вимоги першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського НПП                    в частині визнання недійсними рішень селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок залишив без розгляду. В частині позову першого заступника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання недійсними рішень селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок розгляд справи продовжив.
 
Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що Карпатський НПП не належить до органів державної влади та суб`єктів владних повноважень, тому немає підстав для здійснення прокурором представництва інтересів Карпатського НПП в суді.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу Карпатського НПП залишив без задоволення. Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2023 року                    в частині залишення позовних вимог першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського НПП без розгляду залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовних вимог першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського НПП.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У грудні 2023 року Карпатський НПП подав до Верховного Суду касаційну скаргу,          в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2023 року         та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року         в частині залишення без розгляду позовних вимог першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського НПП і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказував на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 січня 2023 року у справі № 686/6222/22 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що з огляду на мету створення та характер своєї діяльності, Карпатський НПП жодним чином не підпадає під поняття «підприємства», та не є ідентичним державним лісогосподарським підприємствам, щодо яких зроблено відповідний висновок Верховного Суду, а здійснює делеговані державою повноваження щодо збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів на його території, управління та ефективне використання природних ресурсів. Враховуючи функції, мету діяльності Парку та обсяг повноважень Парку він підпадає під визначення «інший суб`єкт владних повноважень при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства», яке визначене у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки виконує делеговані державою функції щодо управління та охорони об`єкта природно-заповідного фонду.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
26 січня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди встановили, що звертаючись до суду із цим позовом, прокурор визначив двох позивачів: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України                                             і Карпатський НПП.
 
Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, як центральний орган виконавчої влади, у відповідності до статті 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд» та Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2020 року № 614, є уповноваженим органом державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду.
 
Згідно з Положенням про Карпатський НПП, затвердженим Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31 серпня 2020 року № 99, Карпатський НПП віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (пункт 1.5).
 
Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (пункт                   1.2 Положення).
 
Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні казначейства і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк має печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, штампи та офіційну емблему, що реєструються в установленому законом порядку, та бланки (пункт 1.4 Положення).
 
Пунктами 11.3 та 11.4 Положення визначено, що парк звітує про свою діяльність перед Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та відповідними органами державної виконавчої влади в порядку і строки, визначені законодавством. Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України здійснює контроль за діяльністю парку у порядку, визначеному законодавством.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,        є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд               у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно із висновками, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року                    № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності                   і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
 
Отже, загальновизнаним є те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
 
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 3 ЦПК України провадження                                 в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
 
Це положення втілює визнаний у праві підхід до вирішення питання про те, якими процесуальними правилами потрібно керуватися юрисдикційному органу, вирішуючи спір.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
 
Пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
 
Такі ж положення були закріплені в пункті 2 частини першої статті 207 ЦПК України в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом.
 
Суд встановлює та оцінює повноваження особи, що подала позовну заяву від імені заінтересованої особи, на ведення справи саме на час вчинення нею окремої процесуальної дії, тобто на час звернення такої особи із позовом.
 
На час звернення прокурора до суду з позовом у цій справі у листопаді 2014 року та із заявою про уточнення позовних вимог у квітні 2015 року, правовий статус органів прокуратури було визначено статтями 121-123 Конституції України та Законом України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон                    № 1789-ХІІ).
 
Так, стаття 121 Конституції України (у редакції, чинній до 15 липня 2015 року) передбачала, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.
 
Отже, нормами Конституції України як нормами прямої дії покладалося на прокуратуру України, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
 
Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої, шостої статті 36-1 Закону № 1789-XII                       (у редакції, чинній до 15 липня 2015 року) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.
 
Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
 
За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті,                            з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справ.
 
Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.
 
Формою такого представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь                                  у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.
 
Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах та форму його здійснення (частина п`ята статті 36-1 Закону № 1789-XII).
 
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом України в ухвалі від 04 лютого 2009 року у справі № 270727св08 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 753/16787/15-ц.
 
Згідно із частиною другою статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 липня 2015 року) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду                                    з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами,                              а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
 
Ключовим під час з`ясування питання щодо наявності повноважень прокурора на представництво інтересів держави є доведення ним порушення інтересів держави.
 
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 наголошено на тому, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави»                        є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
 
Відтак інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
 
Отже, прокурор, який звертався до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначав, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовував необхідність їх захисту, а також зазначав орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначав про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набував статусу позивача.
 
Подібні правові висновки щодо застосування статті 36-1 Закону № 1789-XII викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 2-5633/11, від 23 липня 2020 року у справі № 902/862/15, від 17 вересня 2020 року у справі № 922/1699/15, від 01 вересня 2021 року у справі № 904/4933/15 та від 08 червня 2022 року у справі                      № 372/266/15-ц.
 
Чинний на час звернення прокурора до суду з позовами в цій справі Закон                                        № 1789-XII не передбачав будь-яких заборон (обмежень) на звернення прокурора до суду з позовами про захист інтересів держави в особі державних компаній (підприємств).
 
Згідно з частиною третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного                           у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 587/1382/15-ц (провадження № 14-60цс24) дійшла висновку, що аналіз положень статті 36-1 Закону № 1789-XII в редакції, що діяла до 15 липня 2015 року, свідчить, що під час дії Закону № 1789-XIIдопускалося здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній (підприємств) у разі допущення порушень або загрози порушень інтересів держави, оскільки відповідних заборон чи певних обмежень в законодавстві закріплено не було.
 
Таким чином, місцевий суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про залишення позову пред`явленого прокурором                                        в інтересах держави в особі Карпатського НПП без розгляду. 
 
Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
 
Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій                                 і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Карпатського національного природного парку задовольнити.
 
Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня                     2023 року в частині залишення без розгляду позовних вимог першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах Карпатського національного природного парку та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                                       від 16 листопада 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,      є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов