УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №461/8162/23                 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Категорія 42                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Галацевич О.М., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання         Антоневської В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №461/8162/23 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» 
на заочне рішення  Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Літвин О.О.
встановив:
У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 168 184,40 грн. та понесені судові витрати.
На обґрунтування позову вказував, що 23.02.2021 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі – АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №А03.21535.007638069. Відповідно до цього договору відповідач отримала кредит в розмірі 135 190,00 грн., зі сплатою 1,99% річних, строком кредиту 48 місяців, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Станом на дату подання позову відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Загальна сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 31.08.2023 року становить 168 184,40 грн., з яких прострочений борг - 108 201,66 грн., прострочені проценти - 2 972,48 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 57 010,26 грн.
Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк»заборгованість за кредитним договором №А03.21535.007638069 від 23.02.2021 в розмірі 54 163,88 грн. та 2 684,00 грн. судового збору за подання позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись  на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що категорично не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції про нікчемність умов кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також не погоджується з розрахунком суми боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на погашення простроченого боргу без врахування плати за обслуговування кредиту.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про те, що несплачену боржником суму простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 57 010,26 грн., яка заявлена до стягнення в позовній заяві, слід зарахувати на погашення частини простроченого основного боргу. Проте, вказана сума коштів жодним чином не може зараховуватися в погашення боргу, так як вона не була сплачена ОСОБА_1 на користь Банку. Вказана сума простроченого боргу зі сплати комісії за обслуговування нарахована була банком відповідно до умов договору, оплату якої боржник був зобов`язаний здійснити добровільно, але не здійснив. Фактично суд першої інстанції суму простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 57 010,26 грн. двічі відняв від суми боргу за кредитним договором.
Окрім того, відповідно до виписки по рахунку, доданої до позовної заяви банку, у погашення плати за обслуговування по кредитному договору відповідачем сплачені кошти на загальну суму 55 249,99 грн. Тому, якщо навіть застосувати наслідки нікчемності п.1.5 кредитного договору та п. 4 Додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, з чим апелянт категорично не погоджуються, та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахувавши сплачену плату за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору та ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», то сума заборгованості ОСОБА_1 з врахуванням перерахунку заборгованості без плати за обслуговування кредиту становитиме 55 409,23 грн., а не 54 191,40 грн., як зазначив суд першої інстанції.
Зазначає, що кредитний договір укладено 23.02.2021, тобто вже під час дії Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016, що набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування та повернення кредиту. 10 червня 2017 втратили чинність також правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2007 №168, п 3.6 котрих передбачав, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплати на користь Банку за дії, які банк здійснює на власну користь. На зміну вищевказаним Правилам були прийняті Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49, що набрали чинності 10.06.2017.
Вказує, що чинне на момент укладення кредитного договору законодавство України, в тому числі вищевказані Правила, передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування (до котрих відноситься кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у цій справі), умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Поряд з вище описаними нормами законодавства законність умови кредитного договору, що передбачає нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, підтверджується також пунктом 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого відповідно до п.3 кредитного договору приєдналася ОСОБА_1 , та яким визначено, за що саме справляється така плата, зокрема: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, передбачена пунктом 9.8.2. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за вище перелічені послуги банку, котрі надаються позичальнику протягом всього строку дії кредитного договору, а також без будь-яких обмежень щодо обсягу вищевказаних послуг.
Також звертає увагу, що ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надаються споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше одного разу на місяць, в той час, коли пунктом 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено надання інформації по рахунках позичальника за допомогою телефонних каналів зв`язку позичальника та із використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів позичальника, і необмежену кількість разів протягом дії кредитного договору.
Вважає, що законом не заборонено встановлювати плату за послуги, перелічені у пункті 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова кредитного договору відповідає вимогам закону, крім того, у кредитному договорі чітко зазначено, що вказана плата встановлена за послуги, котрі банк здійснює на користь позичальника, а не на власну користь.
Зазначає, що відсутні правові підстави для зарахування сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості по кредитному договору, чи повернення таких коштів відповідачу.
Враховуючи вищезазначене, просило апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач своїм правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу не скористалась.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 23.02.2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №А03.21535.007638069, відповідно до умов якого банк відкриває рахунок та надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 135 190,00 грн., на строк 48 місяців, зі сплатою фіксованої процентної ставки 1,99 % річних (а.с.28).
Пунктом 1.6 договору визначено дату повернення кредиту - 23.05.2025. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок, відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в паспорті споживчого кредиту.
Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок позичальника, який відкритий в банку (п.1.7 договору).
Нанесенням власноручного підпису під договором відповідач: акцептувала оферту ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та уклала Договір добровільного страхування життя для клієнтів банку, який є «Договором приєднання» згідно ст. 634 ЦК (п.2 договору); погодилась із тим, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими договору та зобов`язалась їх виконувати (п.3.2 договору); акцептувала публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку (п.3.3 договору).
Цього ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом договору.
Відповідно до пункту 1.5 договору: «Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua».
У п.4 додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до договору зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65% середньомісячно від початкової суми кредиту.
З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором А03.21535.007638069 від 23.02.2021 вбачається, що заборгованість за договором станом на 31.08.2023 становить 168 184,40 грн., з яких прострочений борг 108 201,66 грн., прострочені проценти 2 972,48 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 57 010,26 грн. (а.с.21).
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1  (а.с.18-20).
З наданого до апеляційної скарги розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором А03.21535.007638069 від 23.02.2021, без врахування плати за обслуговування, вбачається, що заборгованість за договором становить 55 409,23 грн.(а.с.96).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому положення п.1.5 договору та п.4 Додатку №1 «Паспорта споживчого кредиту» до договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, є нікчемними. Тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за плату за користування кредитом, задоволенню не підлягає, в зв`язку з чим 57 010,26 грн. слід зарахувати на погашення частини основного боргу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про нікчемність умов договору кредиту та страхування №А03.21535.007638069 в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором з огляду на наступне.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з пунктом 1.5 договору: «Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua».
У п.4 Додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до договору зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65%, середньомісячно від початкової суми кредиту.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).
З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,65% від початкової суми кредиту є нікчемними в силу закону, є правильними та обґрунтованими.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу положень ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №А03.21535.007638069 від 23.02.2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач прийняла умови та правила надання банківських послуг, банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позивачу кредитні кошт. Однак ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Однак колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості, виходячи з наступного. 
Так, судом визначена сума заборгованості в розмірі 54 163,88 грн. (заборгованість за тілом кредиту 51 191,40 грн. + заборгованість за простроченими відсотками 2 972,48 грн). При цьому суд виходив з того, що несплачену боржником суму простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 57 010,26 грн., яка заявлена до стягнення в позовній заяві, слід зарахувати на погашення частини простроченого основного боргу, віднявши дану суму від розміру заборгованості за тілом кредиту 108 201,66 грн. (108 201,66 грн. - 57 010,26 грн. = 51 191,40 грн), що є невірним розрахунком суми заборгованості.
Так, із розрахунку заборгованості за кредитним договором № А03.21535.007638069 від 23.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту за період з 23.02.2021 по 23.08.2022 – 55 249,99 грн. (а.с.18-20).
У свою чергу суд не звернув увагу, що вищевказані грошові кошти мають бути зараховані в рахунок погашення суми основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, оскільки умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,65% від початкової суми кредиту, є нікчемними.
З наданого АТ «Ідея Банк» до апеляційної скарги розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №А03.21535.007638069 від 23.02.2021, без врахування плати за обслуговування, вбачається, що заборгованість за кредитним договором складається лише із суми простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 55 409,23 грн. При цьому банк зарахував сплачені позивачем кошти за обслуговування кредиту на погашення тіла кредиту та відсотків (а.с.96). Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 55 409,23 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (33%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 885,72 грн.
За таких обставин, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 54 163,88 грн. до 55 409,23 грн. та шляхом зменшення розміру понесених судових витрат з 2 684,00 грн. до 885,72 грн. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2024 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №А03.21535.007638069 від 23.02.2021 з 54 163,88 грн. до 55 409,23 грн. та зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судового збору з 2 684, 00 грн. до 885,72 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді