ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7988/24 Справа № 235/2661/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М.,Остапенко В.О.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Державне підприємство «Мирноградвугілля», Приватне акціонерне товариство 
«Шахтоуправління «Покровське»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Кузнєцовою А.С. у місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 18 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» та Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. 
Позовна заява мотивована тим, що позивач  ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» в період часу з 23.03.2005 року по 17.07.2008 року та з 28.09.2009 року по 17.01.2017 року, на якому працював на посаді електрослюсаря підземного.
Крім того, позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля», в період часу з 20.02.2017 року по 31.07.2018 року, на якому працював на посаді електрослюсаря підземного.
Робота на вугільних підприємствах є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємствах відповідачів став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико – динамічними порушеннями, м`язево – тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. – захворювання професійні, встановлені вперше.
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.08.2021 професійні захворювання позивача виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (важкість праці, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % за сукупністю хвороби бронхіт, хронічна радикулопатія. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності ОСОБА_1 просить солідарно стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» та Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» моральну шкоду. 
Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що, також, негативно впливає на душевний та емоційний стан. 
Позивач просить стягнути солідарно з відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» та Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на свою користь 180 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2024 рокупозовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 35 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1  відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 75 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судові витрати по справі в сумі 656 гривень 09 копійок, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднесено на рахунок відповідачів:
- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі  447 грн. 33 коп.;
- стягнутои з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 208  грн. 76 коп.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ШУ «Покровське» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ШУ «Покровське».
Апеляційна скарга мотивована тим, що із матеріалів справи вбачається зв`язок між професійними захворюваннями позивача та умовами праці саме на ДП «Мирноградвугілля», а не з умовами праці на іншому підприємстві, яке не було останнім місцем роботи позивача та на якому мали місце шкідливі фактори виробничого середовища, які можуть викликати саме те профзахворювання, яке встановлено позивачу. В той же час законодавством визначено, що встановлення того роботодавця, який винен в профзахворюванні особи (якщо у особи таких роботодавців декілька), здійснюється за спеціально визначеною процедурою. Цією процедурою зазначені повноваження покладено не на суд. Суд, на думку відповідача, не може без спеціальних знань зіставляти діагноз, історію виникнення хвороби, динаміку розвитку профзахворювання та інтенсивність впливу шкідливих виробничих факторів на конкретних робочих у того чи іншого роботодавця.
Позивач зазначає, що має багаторічний стаж на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», але така логіка вважається відповідачем хибною, оскільки критерії стажу роботи на підприємстві або критерії пропорційності такого стажу для визначення одного з роботодавців, який є винним в профзахворюванні особи, законодавством не передбачений.
Крім того, підприємство відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» не було останнім місцем роботи позивача, де були фактори та умови для виникнення профзахворювання.
Позивачем зазначено, що протиправними діями відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» йому спричинено моральні страждання, пов`язані та подальшим захворюванням, яке є прямим наслідком важких та непереборних умов праці на підприємстві. При цьому позивачем не зазначено які саме дії відповідача завдали йому моральні страждання.
Також, позивач зазначив, що на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» працював з 23.03.2005 по 17.07.2008 та з 28.09.2009 по 17.01.2017 на посаді електрослюсаря підземного. Звільнений 17.01.2017 за власним бажанням. За весь період роботи на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони ПрАТ «ШУ «Покровське» умов його праці. Праця, яку він виконував, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Жодних скарг на умови праці від позивача не надходило, обов`язкові медичні огляди проходив за результатами яких його було визнано здоровим та придатним до роботи. Вважає, що відповідач не створював небезпечні та шкідливі умови праці на його робочому місці, чим заподіяв шкоду його здоров`ю. Позивач знав про погіршення свого здоров`я, але продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди здоров`ю. За такої умови, покладання на ПрАТ «ШУ «Покровське» обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди за втрати професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих та зважених дій позивача, на думку відповідача, буде не логічним.
Відповідальність за завдану шкоду повинно нести підприємство, з яким позивач перебував в трудових відносинах на час фіксування виникнення професійного захворювання, а саме Державне підприємство «Мирноградвугілля». Так, між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» трудові відносини було припинено 17.01.2017 року, Акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено 18.08.2021 року, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, належним відповідачем по справі має бути саме Державне підприємство «Мирноградвугілля».
Крім того, за загальним принципом відшкодування шкоди (в тому числі і моральної) розмір відшкодування шкоди має бути не більшим за достатній для розумного задоволення вимог заявника і не має призводити до його навіть неістотного збагачення. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. 
Також, судом першої інстанції вирішено питання щодо стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Суд першої інстанції зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме: здійснити виплату доходу позивачу без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує. Питання про те, чи проводити стягнення з утриманням чи без утримання податків повинно врегульовуватись не рішенням суду, а визначатись діючим на час виконання рішення суду законодавством. 
Посилається на практику судів апеляційної інстанції та викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 180/505/20-ц (провадження №61-5св21), якою визначено, що з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюваннямучасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, клопотання відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін. 
Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та відповідачем ПрАТ «ШУ«Покровське» не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги до ПрАТ «ШУ «Покровське» суд встановив, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачами по справі:
ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська – Західна №1» в подальшому перейменоване на Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське»:
- з 23.09.2002 року по 01.10.2002 року – заняття в учбовому пункті, прийнятий учеником електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання поверхні на час практики;
- 27.06.2003 року – звільнений за ст. 36 п. 2 КЗпП України по закінченню практики;
- 13.10.2003 року – 01.12.2003 року - заняття в учбовому пункті, прийнятий учеником електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання на час практики;
- 11.06.2004 року – звільнений за ст. 36 п. 2 КЗпП України по закінченню практики;
- 27.09.2004 року – 26.10.2004 року - заняття в учбовому пункті, прийнятий учеником електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання на час практики;
- 05.01.2005 року – переведений учеником машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті на час практики;
- 31.01.2005 року – звільнений за ст. 36 п. 2 КЗпП України по закінченню практики;
- 11.03.2005 року – 23.03.2005 року - заняття в учбовому пункті, прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 01.11.2006 року – переведений електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;
- 17.07.2008 року – звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням;
- 28.09.2009 року – прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 26.10.2010 року – переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 17.01.2017 року – звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням;
ДП «Красноармійськвугілля» ВП «Шахта «Стаханова» перейменоване в подальшому в ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», входить до ДП "Мирноградвугілля":
- з 20.02.2017 року – по 03.03.2017 року – заняття в учбовому пункті, прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 01.04.2017 року – переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 19.10.2017 року – переведений учеником гірничого робочого підземного з повним робочим днем в шахті;
- 19.10.2017 року – переведений учеником гірничого робочого очисного забою з повним робочим днем в шахті;
- 20.12.2017 року переведений гірничим робочим очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті;
- 31.07.2018 року - звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 19-22).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 18.08.2021 на підприємстві ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», комісією з залученням заступника начальника відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, заступника директора з охорони праці, страхового експерта з охорони праці відділу з профілактики страхових випадків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, голови ППО ППВПУ шахти «Капітальна», завідувача, терапевтичним відділенням КНП «Родинська міська лікарня» - професійні захворювання у позивача ОСОБА_1 (хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево – тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст.) виникли у зв`язку з роботою в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрація яких перевищували допустимі параметри, а саме: 1) важкість праці, статичне навантаження: ПрАТ «ШУ «Покровське», ВП «Шахата «Капітальна»; 2) пил фіброгенної дії: ПрАТ «ШУ «Покровське», ВП «Шахта «Капітальна» (п. 18 Акту)(а.с. 13-16).
Згідно Витягу із амбулаторної карти позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 2015 року періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в терапевтичному та неврологічному відділеннях: з 06.06.2015 по 15.06.2015 року з діагнозом: ГРЗ; з 11.06.2016 по 22.03.2016 року з діагнозом: ГРЗ з явищем трахеїту; з 12.09.2016 року по 23.09.2016 року – гостра правобічна люмбоішалгія; з 16.01.2017 року по 27.01.2017 року - гострий бронхіт; з 01.03.2017 року по 13.03.2017 року - хронічна вертеброгенна правобічна люмбоішалгія; 03.07.2017року по 14.07.2017 року з діагнозом: хронічний бронхіт 1 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст., супутній: Хронічний попереково – крижовий радикуліт; з 10.10.2017 року по 24.10.2017 року з діагнозом: гострий (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року); з 05.02.2018 року по 16.02.2018 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН 1-2 ст.,супутній: Хронічний попереково – крижовий радикуліт; з 16.04.2018 року - 29.05.2018 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта; з 26.04.2018 року по 08.05.2018 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Супутній: хронічний бронхіт; з 08.10.2018 року по 22.10.2018 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт; з 21.01.2019 року по 01.02.2019 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним правобічним корінцевим синдромом; з 10.06.2019 року по 21.06.2019 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. Супутний: Хронічний попереково крижовий радикуліт; з 13.04.2020 року по 24.04.2020 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Супутній: хронічний бронхіт 2 ст, фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 2 ст.; з 10.08.2020 року по 25.08.2020 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 2 ст. Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт; з 14.12.2020 року по 28.12.2020 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Супутній:хронічний бронхіт; з 05.04.2021 року по 16.04.2021 року з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення, дифузний пневмосклероз. ЛН 1-2 ст. Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт; з 04.06.2021 року по 15.06.2021 року з діагнозом: хронічний вертеброгенний (остеохондроз поперекового відділу хребта за даними рентгену 2017 року) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язево тонічним правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Супутній: хронічний бронхіт 2 ст. Дифузний пневмосклероз. ЛН 2 ст. Пневмоконіоз (а. с.19-20);
На підтвердження лікування в медичних установах позивачем надано виписні епікризи із КЛПЗ «Покровська міська лікарня» за період з 2017 по 2021 роки. (а. с. 21-29)
В Державній Установі «Інститут Медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з 07.07.2021 по 22.07.2021 з діагнозом: хронічна радикулопатіяS1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико – динамічними порушеннями, м`язево – тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Експертне рішення повідомлене додатково. (а. с. 31)
28.07.2021 Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 614 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у ОСОБА_1 . За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок №25/791 від 28.07.2021 про наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево – тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. При цьому в якості обґрунтування встановлення ОСОБА_1 діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці від 01.09.2020, згідно якої позивач по справі підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, вимушені нахили корпусу) параметри яких перевищували гранично-допустимі, а також пилу, концентрації якого перевищували гранично-допустимі, а також стаж в шкідливих умовах праці – 12 років 3 місяці (а.с. 30).
22.09.2021 ОСОБА_1 оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи Обласної профілактичної медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями 65 % (50 % - хронічна попереко-крижова радикулопатія, 15 % - хронічний бронхіт) з 20.09.2024 до 01.10.2024, встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне, санатарно-курортне лікування, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 106040 та серійний номер 12ААВ № 222921 (а.с. 17, 18).
Згідно п. 18 вказаного Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 18.08.2021 – причина професійного захворювання: робота ОСОБА_1 в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри, а саме: 
1) Важкість праці, статистичне навантаження: ПрАТ «ШУ «Покровське» важкість праці: потужність зовнішньої роботи: - при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба – 152,5 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу – 90,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Робоча поза: в нахиленому положенні менше 20 ° – 34 % зміни, при нормативному значенні – до 10% зміни; нахили корпусу 140 разів за зміну, при нормативному значенні нахили менше 30° – 50-100 разів за зміну.
ВП «Шахта «Капітальна» важкість праці: потужність зовнішньої роботи: при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу – 63 Вт, при нормативному значенні 90Вт. Статистичне навантаження за зміну: при утриманні вантажу однією рукою – 47000 кг*с, при нормативному значенні – 36000 кг*с; при утриманні вантажу двома руками – 89000 кг*с, при нормативному значенні 70000 кг*с. Робоча поза: перебування у незручній позі 27% часу зміни, при нормативному значенні – до 25% зміни; вимушені нахили корпусу менше 30° – 111 разів за зміну, при нормативному значенні – 50-100 разів за зміну; переміщення у просторі (переходи, що обумовлені технологічним процесом) – 11,1 м., при нормативному значенні до 8 км за зміну.
2) Пил фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії складала на: ПрАТ «ШУ «Покровське» - 22,9 мг/м3 при гранично – допустимій концентрації = 2 мг/м3;
ВП «Шахта «Капітальна» - 68,0 мг/м3 при гранично – допустимій концентрації = 4 мг/м3.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Суд врахував тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» впродовж 15 років, характер отриманий професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ группу інвалідності, з переоглядом 22.09.2024. Суд, також, прийняв до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2021 році, з переоглядом 22.09.2024, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно п. 18 вказаного Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 18.08.2021 – причина професійного захворювання: робота ОСОБА_1 в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри, а саме: 
1) Важкість праці, статистичне навантаження: ПрАТ «ШУ «Покровське» важкість праці: потужність зовнішньої роботи: - при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба – 152,5 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу – 90,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Робоча поза: в нахиленому положенні менше 20 ° – 34 % зміни, при нормативному значенні – до 10% зміни; нахили корпусу 140 разів за зміну, при нормативному значенні нахили менше 30° – 50-100 разів за зміну.
ВП «Шахта «Капітальна» важкість праці: потужність зовнішньої роботи: при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу – 63 Вт, при нормативному значенні 90Вт. Статистичне навантаження за зміну: при утриманні вантажу однією рукою – 47000 кг*с, при нормативному значенні – 36000 кг*с; при утриманні вантажу двома руками – 89000 кг*с, при нормативному значенні 70000 кг*с. Робоча поза: перебування у незручній позі 27% часу зміни, при нормативному значенні – до 25% зміни; вимушені нахили корпусу менше 30° – 111 разів за зміну, при нормативному значенні – 50-100 разів за зміну; переміщення у просторі (переходи, що обумовлені технологічним процесом) – 11,1 м., при нормативному значенні до 8 км за зміну.
2) Пил фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії складала на: ПрАТ «ШУ «Покровське» - 22,9 мг/м3 при гранично – допустимій концентрації = 2 мг/м3;
ВП «Шахта «Капітальна» - 68,0 мг/м3 при гранично – допустимій концентрації = 4 мг/м3.
Наведене вище, спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» про те, що відповідальність за завдану шкоду повинно нести підприємство, з яким позивач перебував в трудових відносинах на час фіксування виникненя професійного захворювання, а саме Державне підприємство «Мирноградвугілля».
Отже, роботодавеці, у тому числі й ПрАТ «ШУ «Покровське», під час роботи позивача, допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та ПрАТ «ШУ «Покровське» трудові відносини було припинено 17.01.2017, а Акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено 18.08.2021, тому з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, належним відповідачем по справі має бути саме Державне підприємство «Мирноградвугілля», є безпідставними, оскільки судом встановлено порушення прав позивача з боку роботодавця ПрАТ «ШУ «Покровське», в період його роботи, а саме з 23.03.2005 по 17.07. 2008 та з 28.09.2009 по 17.01.2017.
При цьому, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли у тому числі і з вини ПрАТ «ШУ «Покровське», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  
Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «ШУ «Покровське»норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи до стягнення з ПрАТ «ШУ «Покровське» моральну шкоду в розмірі 75 000 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із визнанням людиною з інвалідністю третьої групи з датою переогляду 22.09.2024.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% та визнання людиною з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. 
При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок травмування на виробництві та отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах протягом 12 років 3 місяців 21 дня, у тому числі на протязі 09 місяців – на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», а у інший період з 23.03.2005 року по 17.07. 2008 року та з 28.09.2009 року по 17.01.2017 року, на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, з переоглядом 22.09.2024, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вважає, що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації буде визначення розміру відшкодування відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь позивача моральної шкоди у сумі 75 000,00 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Колегія суддів, не може прийняти до уваги, доводи апеляційної скарги про те, що у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 180/505/20-ц суд дійшов висновку, що з 23 травня 2020 року суми на відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Так, для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Виходячи із наведеного, посилання в апеляційній скарзі, як на правозастосовчу практику Верховного Суду, викладену у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 180/505/20-ц є безпідставними, оскільки зміст правовідносин у вказаній справі та справі №235/3165/23 є відмінним. Так, у справі №180/505/20 склалися правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця при виконанні рішення суду, яким стягнуто моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходу фізичних осіб, тоді як предметом данного спору є відшкодувнання моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров?я на виробництві
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. 
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру моральної шкоди із урахування податку.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику апеляційних судів в аналогічних справах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, в частині їх оскарження, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині його оскарження ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - залишити без задоволення.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
       Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: