У Х В А Л А
21 жовтня 2024 року
м. Київ
справа № 756/167/23
провадження № 61-12134ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 06 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказував, що 06 вересня 1974 року на ім`я ОСОБА_6 був виданий ордер на право зайняття ним та його дружиною ОСОБА_7 двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 
23 березня 2015 року розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 135 були внесені зміни до договору найму вказаного житлового приміщення та укладено його з ним, склад його сім`ї складав: син 
ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Квартира не приватизована.
Сім`я його сина ОСОБА_1 проживала окремо в орендованому житлі, а починаючи з 04 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності невістці ОСОБА_5 , однак ОСОБА_1 зі своїми неповнолітніми доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишилися зареєстрованими в спірній квартирі, де вони ніколи не проживали, квартирою не цікавилися.
Квартира не є єдиним доступним для них місцем проживання, відповідач не бере участі у фінансовому утриманні квартири, не сплачує нараховану на нього та його неповнолітніх дітей квартирну плату.
У нього виникла необхідність у реєстрації у квартирі свого сина 
ОСОБА_12 , який близько року проживав у квартирі та фінансово допомагав утримувати майно, однак відповідач на зв`язок не виходив і дозволу на реєстрацію ОСОБА_12 не надав.
27 квітня 2023 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов задоволено, визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .
24 жовтня 2023 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року відмовлено.
06 березня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та апеляційну скаргу 
ОСОБА_5 задоволено частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до неповнолітніх 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
30 серпня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 06 березня 2024 року.
Заявник оскаржує судові рішення лише в частині, якою його визнано таким, що втратив право користування квартирою, що апеляційним судом в цій частині залишене без змін. Постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 
2024 року заявник просить змінити шляхом доповнення мотивувальної частини.
Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду 28 вересня 2021 року в справі 
№ 761/45721/16-ц, в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц, від 12 липня 2022 року в справі № 753/21211/20, від 30 березня 2023 року в справі № 358/1499/20, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 544 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, частини четвертої статті 15-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частин п`ятої, сьомої статті 14, частини восьмої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України, Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів, затверджених наказом Державної судової адміністрації України, Державної податкової служби України 
26 лютого 2013 року № 30-44, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вказує, що суди порушили вимоги статті 411 ЦПК, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; суд розглянув в порядку спрощеного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд становив обставини, що мають суттєве значення для справи на підставі недопустимих доказів, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року.
Витребувати з Оболонського районного суду м. Києва цивільну справу 
№ 756/167/23 в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 О. М. Ситнік
                                                                                                             В. М. Ігнатенко
                                                                                                             І. М. Фаловська