Номер провадження: 33/813/2365/24
Номер справи місцевого суду: 946/6662/24 
Головуючий у першій інстанції Адамов А.С. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн., зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України.
З вказаної постанови вбачається, що 18.08.2024 року о 23:53 год. в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Рєпіна, буд. 2 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, ВАЗ 21074 державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, тест №701 від 19.08.2024 року, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено 0,97 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)матеріали справи не містять об`єктивних доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 ;
2)ддя виявлення правопорушення, транспортний засіб має бути законно зупинено співробітниками поліції;
3)саме по собі знаходження особи у транспортному засобі навіть і за кермом у стані сп`яніння не має наслідком склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки особа не керує транспортним засобом;
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 про розгляд справи на 20 листопада 2024 року на 10:30 год. 15 листопада 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 та його представника.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №114238 від 19.08.2024 року з якого вбачається, що 19.08.2024 року о 23:53 год., в м. Ізмаїл по вул. Рєпіна, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, ВАЗ 21074 державний номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager 7510. Результат позитивний 0,97 ‰. Тест № 701. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водієві, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-роздруківка тесту Драгер, з якого вбачається, що ОСОБА_1 19.08.2024 року о 00:09 год. пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Alkotest Drager 7510». Результат тесту 0,97 ‰. ОСОБА_1 даний результат підписав;
-акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з якого вбачається що огляд проведено у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою приладу Alkotest Drager 7510. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний 0,97 ‰;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з якого вбачається, що водія ОСОБА_1 19.08.2024 року о 00:05 год. було направлено до Ізмаїльської ЦМЛ, однак останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alkotest Drager 7510 на місці зупинки транспортного засобу, результат якого показав 0,97 ‰; 
-розписка з якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалася не передавати право керування ОСОБА_1 поки він не протверезіє;
-довідка, з якої вбачається, що згідно з базами (банками) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 , протягом року за ст. 130 КУпАП не притягувався. Посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 21.-06.2023 року;
-відеозапис, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що 19.08.2024 року о 23:51 год. в м. Ізмаїл, між працівником поліції та ОСОБА_1 . Працівник поліції питає ОСОБА_1 куди він зібрався їхати, ОСОБА_1 відповів, що додому до с. Васильєвка. Потім ОСОБА_1 говорить, що за кермом повинна була бути дівчина, однак так сталося, що він. ОСОБА_1 запропонував працівнику поліції хабаря. Працівник поліції відповів, що він таким не займається. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що його було зупинено з підстав того, що він перетнув подвійну суцільну лінію. Потім працівник поліції питає ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої. ОСОБА_1 сказав, що пив квас. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього виникла підозра, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього відчувається запах алкоголю з порожнини рота. Працівник поліції говорить, що у них є прилад газоаналізатор Драгер і пропонує ОСОБА_1 пройти з допомогою нього огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, щоб спростувати твердження ОСОБА_1 проте, що він не вживав алкогольних напоїв. Працівник поліції також роз`яснив ОСОБА_1 , що якщо він не хоче проходити огляд за допомогою приладу Драгер, то вони можуть поїхати до найближчого медичного закладу, щоб там пройти такий огляд. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 процедуру проходження огляду за допомогою приладу Драгер. Результат тесту показав 0,97 ‰. Працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи згоден він із результатом. ОСОБА_1 сказав, що згоден, і до медичного закладу їхати не треба. Працівники поліції попередили ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом. 
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною вину останнього зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №114238 від 19.08.2024 року, тестом №701 Alkotest Drager 7510, результат позитивний 0,97 ‰, відеозаписами фіксування адміністративного правопорушення та іншими матеріалами справи в їх сукупності, дослідженими в судовому засіданні.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується Одеський апеляційний суд.
Посилання апеляційної скарги на те, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на те, що із відеозапису, який було надано працівниками поліції вбачається, що під час бесіди працівника поліції із ОСОБА_1 , останній жодного разу не заперечував факту керування ним транспортного засобу. Більш того, повідомив працівникам поліції що він прямував на автомобілі до с. Васильєвка, додому.
Крім того, відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ддя виявлення правопорушення, транспортний засіб має бути законно зупинено співробітниками поліції спростовується матеріалами справи, а саме відеозаписом з якого вбачається, що працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 про те. що його було зупинено з підстав порушення правил дорожнього руху, а саме за те, що останній керуючи транспортним засобом перетнув подвійну суцільну смугу.
Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, дані про який внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. 
Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Також з дослідженого відеозапису не вбачається будь-яких порушень працівниками поліції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, відповідно до п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів.
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.
Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Alkotest Drager 7510, підписав протокол про адміністративне правопорушення, підписав результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також підписав акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, зауважень ніяких не вказав, а ні під час проходження огляду, а ні під час підписання протоколу про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що саме по собі знаходження особи у транспортному засобі навіть і за кермом у стані сп`яніння не має наслідком склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки особа не керує транспортним засобом, з підстав того, що останнім не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його доводів. Крім того, дане посилання апеляційної скарги спростовано дослідженими доказами у справі, а саме тим, що транспортний засіб перебував у русі, коли його було зупинено працівниками поліції, і за кермом транспортного засобу ВАЗ 21074 державний номерний знак НОМЕР_1 перебував саме ОСОБА_1 , що ним не заперечувалось.
Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інші твердження ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, роздруківкою результатів тестування на алкоголь, а також дослідженим апеляційним судом під час апеляційного розгляду відеозаписом з місця події.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 , у вчиненому адміністративному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлене в передбаченому законом порядку.
Накладаючи на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.
У відповідності до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, за результатами апеляційного розгляду суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова