ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 755/1821/23
провадження № 51-2690 км 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисників                                                 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за спільною касаційною скаргою захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року стосовно 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки та жительки  
АДРЕСА_1 ,
зареєстрованої за адресою:  
АДРЕСА_2 ,
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, частинами 2, 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Дніпровський районний суд м. Києва вироком від 13 березня 2023 року засудив ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі за:
- ч. 2 ст. 109 КК - на строк 2 роки без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 110 КК - на строк 3 роки без конфіскації майна;
- ч. 2 ст. 436-2 КК - на строк 3 роки без конфіскації майна;
- ч. 3 ст. 436-2 КК -  на строк 5 років без конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
16 травня 2024 року Київський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі за:
- ч. 2 ст. 109 КК - на строк 2 роки без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 110 КК -на строк 3 роки без конфіскації майна;
- ч. 2 ст. 436-2 КК - на строк 3 роки без конфіскації майна;
- ч. 3 ст. 436-2 КК - із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК - на строк 3 роки без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна.
За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні нею кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем своєї реєстрації ( АДРЕСА_2 ) та за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), використовуючи власні ноутбуки «ASUS», SN:MBN0CV10M849454, SN:MBN0CX16R685468,підключені до всесвітньої мережі Інтернет, зі встановленими на них Інтернет-браузером «Yandex» та розширенням «Browsec», власну сторінку (акаунт) під назвою « ОСОБА_9 » у забороненій на території України соціальній мережі «ВКонтакте», 
- 18 червня 2022 року о 01:24 розповсюдила публікацію, яка містила заклики до захоплення державної влади (ч. 2 ст. 109 КК);
- 21 червня 2022 року о 03:39 розповсюдила матеріали із закликами до вчинення умисних дій, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України (ч. 1 ст. 110 КК), та поширила матеріали, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації (далі - РФ) проти України, розпочатої у 2014 році (ч. 2 ст. 436-2 КК);
- з 24 червня до 13 серпня 2022 року повторно поширила матеріали, в яких містяться: глорифікація представників збройних формувань РФ, виправдовування та заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, в тому числі шляхом представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішньо громадянського конфлікту, заперечення тимчасової окупації частини території України (ч. 3 ст. 436-2 КК).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисники, не погодившись із вироком суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі їхньої підзахисної внаслідок суворості, подали спільну касаційну скаргу, в якій просять його змінити, застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК. Свої вимоги захисники мотивують тим, що суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, не врахував належним чином її ставлення до вчинених нею злочинів, поведінку після ухвалення вироку, дані про її особу, зокрема, те, що вона має інвалідність, хворіє на тяжкі хвороби, займається благодійністю.
Позиції учасників судового провадження
Захисники підтримали доводи спільної касаційної скарги, просили змінити вирок суду апеляційної інстанції та застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, частинами 2, 3 ст. 436-2 КК в касаційному порядку не оспорюються. 
Захисники у спільній касаційній скарзі зазначали про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність та як наслідок - невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та її особі внаслідок суворості. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Дніпровський районний суд м. Києва вироком від 13 березня 2023 року засудив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, частинами 2, 3 ст. 436-2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК звільнив від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Прокурор, не погодившись із вироком, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення через безпідставне застосування положення ст. 75 КК скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання, яке необхідно відбувати реально.
За наслідком апеляційного розгляду 16 травня 2024 року Київський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції у частині призначення ОСОБА_8 покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив обвинуваченій за ч. 2 ст. 109, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 КК покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції, за ч. 3 ст. 436-2 КК - із застосуванням ст. 69 КК - покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць без конфіскації майна.
При цьому, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції врахував конкретні обставини та ступінь суспільної небезпечності злочинів, вчинених обвинуваченою у період збройної агресії РФ проти України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, щире каяття, а також дані про особу обвинуваченої.
Крім того, суд апеляційної інстанції, взявши до уваги те, що ОСОБА_8 щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочинів, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також те, що вона є особою з інвалідністю, страждає на ряд тяжких захворювань та потребує планового оперативного лікування, займається благодійністю, надає допомогу ЗСУ, дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання за ч. 3 ст. 436-2 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 436-2 КК із застосуванням положення ст. 69 КК.
Разом із цим колегія суддів уважає слушними доводи захисників про можливість застосування до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Відповідно до ст. 75 КК (в ред. Закону № 1576-ІХ від 29 червня 2021 року), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд касаційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_8 вчинила злочини, один з яких є тяжким (ч. 3 ст. 436-2 КК).
Крім того, колегія суддів ураховує відсутність обтяжуючих покарання обставин та те, що ОСОБА_8 : 
- повністю визнала свою вину, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочинів;
- вперше притягується до кримінальної відповідальності;
- є особою з інвалідністю, має захворювання, через які потребує постійного кваліфікованого лікування; 
- займається благодійністю, надає допомогу ЗСУ.
Також Суд бере до уваги посткримінальну поведінку засудженої та стан її здоров`я (пройшла перший етап оперативного лікування, потребує дотримання післяопераційного режиму та консультацій профільних лікарів).
Враховуючи викладене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_8 без відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі та застосування до неї положень ст. 75 КК з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
За таких обставин вирок суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні, а спільна касаційна скарга захисників - задоволенню. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року стосовно  ОСОБА_8  змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3