ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22287/23	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/965/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Панькевич Т.І.
та сторін: позивача ОСОБА_1 і її представника - адвоката Майки М.Б., відповідачів — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її представника адвоката — Бутрина С.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/22287/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 13 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача — Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про встановлення порядку користування квартирою та стягнення вартості проведених робіт,

В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- кімнату, площею 9,90 кв.м., з балконом, площею 3,30 кв.м., виділити у користування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;
- кімнату, площею 22,00 кв.м., з лоджією, площею 6,00 кв.м., виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
- кімнату, площею 11,3 кв.м., виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_9 
- в загальному користуванні залишити: кухню, площею 8,10 кв.м., ванну кімнату, площею 2,60 кв.м., вбиральню, площею 1,00 кв.м.
В обґрунтування позову посилається на те, що вона разом із відповідачами проживає у вказаній квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 (вона ж ОСОБА_5 ), ОСОБА_10 (вона ж ОСОБА_2 ). ОСОБА_10 змінювала прізвище та по-батькові із ОСОБА_10 на ОСОБА_2 . ОСОБА_2 проживає у даній квартирі разом із дочкою: ОСОБА_8 , 2017 року народження. Вказана квартира відповідно до технічного паспорту складається із 3 кімнат, загальною площею 43,2 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - 22,00 кв.м., 2-а кімната - 11,30 кв.м., 3-я кімната - 9,90 кв.м. ОСОБА_2 разом із донькою зайняли найбільшу у квартирі кімнату, до якої прилягає лоджія та чинить позивачу перешкоди у доступі до лоджії, внаслідок чого між позивачем та відповідачем виникають спори. Досить часто з цього приводу ОСОБА_2 провокує сварки, зневажливо ставиться до позивачки, хамить, не упускаючи жодної нагоди, і того ж вчить неповнолітню дочку. ОСОБА_1 з розумінням ставиться до того, що відповідачу-1 з донькою потрібна більша кімната для проживання, оскільки дитина потребує багато простору, однак, позивач та відповідач-2 є особами похилого віку, мають труднощі із самостійним пересуванням на далекі відстані та пересуванням по сходах. Вказує, що квартира знаходиться на 7 поверсі і хоча будинок обладнаний ліфтом, у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникають труднощі, пов`язані із виходом на прогулянку, тому, більшість свого часу вони проводять у квартирі, в якій по мірі своїх можливостей стараються побільше ходити, а також виходити на лоджію подихати свіжим повітрям, у зв`язку із чим позивач неодноразово зверталась до відповідача-1 з проханням помінятися кімнатами, оскільки остання зайняла найбільшу кімнату, у якій позивачу та відповідачу-2 комфортніше проживати, у зв`язку з їхніми особливими потребами. Однак, ОСОБА_2 відповідала на прохання категоричною відмовою, не приймаючи до уваги аргументів ОСОБА_1 та продовжуючи їй хамити та ображати, а також підбурювати свою доньку до таких ж самих дій. 
08 січня 2024 року ОСОБА_2 , звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про: 1) встановлення наступного порядку користування квартирою АДРЕСА_2 між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 : виділити у користування ОСОБА_2 окрему кімнату, житловою площею 11,3 кв.м.; - виділити у користування ОСОБА_6 окрему кімнату, житловою площею 9,3 кв.м. та балкон 3,3 кв.м.; - виділити у користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 окрему кімнату, житловою площею 22,0 кв.м.; - усі підсобні приміщення зазначеної квартири: кухня 8,1 кв.м., коридор 19,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., дві вбудовані шафи 2,0 кв.м., та 0,5 кв.м., та дві лоджії, площею відповідно 3,0 кв.м. і 3,0 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників та заборонити їм будь-яким чином обмежувати до них доступ всіх співвласників; 2) стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 вартість проведених в квартирі ремонтних робіт в сумі 13 731,43 гривні; 3) стягнення із відповідачів пропорційно сплачений нею судовий збір в розмірі 2 422,40 гривен.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Встановлено такий порядок користування квартирою АДРЕСА_2 :
виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , в користування кімнату площею 22,00 кв.м.;
коридор площею 19,4 кв.м., кладову - 0,5 кв.м., кладову - 2,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванну - 2,6 кв.м., кухню - 8,1 кв. м., а також лоджію (3,0+3,0 кв.м.) і балкон (3,30 кв.м.) - залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
У задоволенні решти вимог первісного позову - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено частково.
Встановлено такий порядок користування квартирою АДРЕСА_2 :
виділено ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , в користування кімнату площею 11,3 кв.м.;
виділено ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 , в користування кімнату площею 9,3 кв.м.;
коридор площею 19,4 кв.м., кладову - 0,5 кв.м., кладову - 2,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванну - 2,6 кв.м., кухню - 8,1 кв. м., а також лоджію (3,0+3,0 кв.м.) і балкон (3,30 кв.м.) -залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
У задоволенні решти вимог зустрічного позову - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року в частині встановлення порядку користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , задовольнивши первісну позовну заяву в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову — відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що ОСОБА_2 порушує її право на користування кімнатою площею 22 кв.м. та прилеглою до неї лоджією площею 6 кв.м.
       Вважає за необхідне встановити такий порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 , площею 9,90 кв.м., з балконом, площею 3,30 кв.м., виділити у користування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 2) кімнату, площею 22,00 кв.м., з лоджією, площею 6,00 кв.м., виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 3) кімнату, площею 11,3 кв.м., виділити у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ; 4) в загальному користуванні залишити: кухню, площею 8,10 кв.м., ванну кімнату, площею 2,60 кв.м., вбиральню, площею 1,00 кв.м.
       Саме такий порядок користування буде відповідати інтересам усіх співвласників, передбачатиме найменшу кількість дій (переселень), що спрямовані на виконання рішення суду, створить передумови для налагодження усіма співвласниками особистого життя, забезпечить інтереси дитини, забезпечить найкращі умови розселення різностатевих осіб, відповідатиме моральним засадам суспільства, матиме виховну мету.
ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначила, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що виділення ОСОБА_2 кімнати площею 11,3 кв.м. забезпечить баланс інтересів всіх співвласників спірного житла.
Вона тривалий час проживає в кімнаті площею 11,3 кв.м., провела для себе капітальний ремонт, облаштувала інтернет, придбала відповідного розміру меблі.
Крім цього, суд не аргументував в чому будуть порушені права малолітньої особи, коли вона буде з мамою користуватися кімнатою площею 9,9 кв.м.
У судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник - адвокат Майка М.Б. подану апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній.
        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її представник адвокат — Бутрин С.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повідомлялось про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.
       Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. 
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Тому рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в межах поданої апеляційної скарги.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 1997 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації, згідно з розпорядженням (наказом) від 07 лютого 1997 року № 21298, квартира, загальною площею 76,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № НОМЕР_1 (том 1 а.с. 5).
Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_2 знаходиться на 7 поверсі, розмір кімнат складає: 22,0 кв.м., 11,3 кв.м. та 9,3 кв.м. (том 1 а.с. 6-7).
Як вказано в будинковій книзі прописаних та проживаючих по АДРЕСА_1 , по даній адресі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (том 1 а.с. 8-10).
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00026488338 від 28 травня 2020 року, ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_11 , дата внесення змін 30 листопада 2009 року (том 1 а.с. 69-70)
29 квітня 2017 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 548 (том 1 а.с. 71).
У даному шлюбі у них народилася дочка — ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 72).
09 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з листом-пропозицією про укладення договору про встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , в добровільному порядку (том 1 а.с. 11).
Згідно з відповіді відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 08/28-03 від 02 січня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 ,, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1 а.с. 73).
Відповідно до долучених ОСОБА_2 квитанцій, касових ордерів, актів прийому-передачі виконаних робіт, платіжних інструкцій про купівлю матеріалів та оплату послуг за проведення ремонтних робіт, остання стверджує, що нею понесено витрати на загальну суму 21 686,65 гривень (том 1, а.с. 74-81).
В Акті обстеження умов проживання від 04 березня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного спеціалістами Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, вказано, що житло розміщене на 7 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_8 проживає в одній із кімнат, площею 22,0 кв.м., умови проживання задовільні. В кімнаті зроблений ремонт, диван, дитяче ліжко, два пенали, розкладний стіл, комод. У користуванні частина лоджії (де знаходиться комод та розкладний стіл). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: наявне місце для сну та відпочинку. В наявності є дитячий одяг відповідно до віку дитини, мольберт, розвиваючі ігри, шафа для одягу (том 1 а.с. 179).
Також ОСОБА_2 долучені диски, на яких міститься фото співвласників квартири в одній із кімнат цього житла, де вони розглядають шпалери, наявний запакований у паперових пачках ламінат, є також відео з коридору спірного житла з якого слідує, що деякі з кімнат квартири обладнані замками (том 1 а.с. 158, 160, том 2 а.с. 28).
Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов та встановлюючи порядок користування квартирою між сторонами у справі, суд першої інстанції виходив із складу сім`ї сторін, розміру житлової площі, що припадає на одну особу, норми житлової площі для надання одній особі й вимог, що ставляться до жилого приміщення, взаємовідносин сторін та наявність у квартирі трьох ізольованих жилих кімнат в сукупності із встановленими обставинами у справі, беручи до уваги те, що сторонам належить по 1/5 часток спірної квартири, а також врахував похилий вік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Такий порядок користування на думку суду забезпечить баланс інтересів всіх співвласників спірного житла, які там проживають тривалий період часу та відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої дитини ОСОБА_8 .
Щодо встановлення ОСОБА_4 порядку користування спірним житлом, то суд зазначає, що останній в цій квартирі не проживає тривалий період часу, не оплачує житлово-комунальні послуги, однак, є співвласником. Тому, права та законні інтереси на сьогоднішній день ОСОБА_4 не порушені, а отже, позовні вимоги первісного та зустрічного позовів про встановлення йому порядку користування житлом є необґрунтованими. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, з огляду на таке.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Як вказано в частині 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно з положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Приписами частини 2 статті 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
За змістом статей 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права 
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.
Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Судом враховано, що правовідносини стосуються не поділу квартири, а лише встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, а вданому випадку частку наближену до ідеальної.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц.
Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. 
У справі, що переглядається, спір виник щодо встановлення порядку користування спільною квартири, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Оскільки правовідносини у даному випадку стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. 
Судом встановлено, що сторони не досягли домовленості щодо порядку користування спірною квартирою. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги щодо визначеного порядку користування спірною квартирою, оскільки залишається конфліктна ситуація між співвласниками спірної квартири, а також порушені права та законні інтереси відповідача ОСОБА_4 , який є співвласником даного житла, проте судом першої інстанції при встановленні порядку користування його законні права та інтереси не враховані з огляду на те, що він не проживає у вказаній квартирі. 
Як вбачається із матеріалів справи, а саме технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 76,8 кв.м., житлова 43,2 кв.м. У квартирі є три житлові кімнати: площею 22.0 кв.м., 11.3 кв.м. та 9.3 кв.м., та площі загального користування: кухня, площею 8,1 кв.м., дві лоджії, площею 3,0 кв.м. і 3,0 кв.м., балкон, площею 3,3 кв.м. та коридор, площею 19,4 кв.м.; кладова - 0,5 кв.м.; кладова - 2,0 кв.м.; туалет - 1,1 кв.м.; ванна кімната - 2,6 кв.м. 
Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 14 лютого 1997 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації, згідно з розпорядженням (наказом) від 07 лютого 1997 року № 21298, квартира, загальною площею 76,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 21348.
Отже, є 5 співвласників, ідеальна частка кожного становить 8,64 кв.м. в житловій площі та 15,36 кв.м. в загальній площі спірної квартири.
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_14 є людьми похилого віку, яким необхідні відповідні житлові умови. ОСОБА_4 є співвласником даної квартири є також ОСОБА_4 і сам по собі факт не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі не позбавляє його права користуватися нею. Відповідач ОСОБА_6 тривалий час проживає в кімнати площею 11,3 кв.м., провела капітальний ремонт даної кімнати та придбали відповідного розміру меблі.
Крім цього, колегія суддів враховує, що з відповідачем ОСОБА_2 проживає її неповнолітня донька ОСОБА_8 у даній квартирі.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши кількість співвласників нерухомого майна, плану квартири, розмір житлової площі, а також конфліктні відносини між сторонами у справі, пропорційність і рівновагу прав та інтересів сторін, колегія суддів вважає, що справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам ідеальної частки житлової площі на кожну особу слід встановити такий порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме: виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користування кімнату площею 22,00 кв.м. та лоджію площею 6 кв. м. (3,0 кв.м. + 3,0 кв.м.); виділити ОСОБА_5 в користування кімнату площею 11,3 кв.м.; виділити ОСОБА_2 в користування кімнату площею 9,9 кв.м. та балкон площею 3,30 кв.м. Коридор площею 19,4 кв.м., кладову — 0,5 кв.м., кладову — 2,0 кв.м., туалет — 1,1 кв.м., ванну — 2,6 кв.м., кухню — 8,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .
Отже, встановлення порядку користування квартирою із не значним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, у даній конкретній справі є оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою. 
Такий порядок користування квартирою не буде порушувати прав інших співвласників. Крім того, визначення порядку користування спільною власністю в судовому порядку буде захищено право кожного з співвласників на вільне володіння та користування сумісним майном. 
Згідно з статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року змінити в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме:виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 22,00 кв.м. та лоджію площею 6 кв. м. (3,0 кв.м. + 3,0 кв.м.); виділити ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 11,3 кв.м.; ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 9,9 кв.м. та балкон площею 3,30 кв.м.         Коридор площею 19,4 кв.м., кладову — 0,5 кв.м., кладову — 2,0 кв.м., туалет — 1,1 кв.м., ванну — 2,6 кв.м., кухню — 8,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року змінити в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме:
виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 22,00 кв.м. та лоджію площею 6 кв. м. (3,0 кв.м. + 3,0 кв.м.);
виділити ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 11,3 кв.м.;
ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 в користування кімнату площею 9,9 кв.м. та балкон площею 3,30 кв.м.
       Коридор площею 19,4 кв.м., кладову — 0,5 кв.м., кладову — 2,0 кв.м., туалет — 1,1 кв.м., ванну — 2,6 кв.м., кухню — 8,1 кв.м. - залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

       В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 12 грудня 2024 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                       О.З. Костів