ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2024 р.           Справа№ 910/2852/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Майданевича А.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державної міграційної служби України
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024
у справі № 910/2852/24 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС»
до  Державної міграційної служби України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача   - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ»
про  стягнення 210  843,40 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України про стягнення 210 843, 40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №23 про постачання електричної енергії споживачу від 05.04.2022.
Рішенням     Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Державної міграційної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС»     заборгованість   у розмірі 89 110,42 грн, пеню у сумі 31 688,09 грн, інфляційні втрати у сумі 2 141,49 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 577,17 грн та судовий збір у розмірі 1 844,10 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державна міграційна служба України звернула до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти та відкрити провадження за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині про стягнення пені, інфляційних витрат та витрат на правничу допомогу в повному обсязі, в частині суми основного боргу шляхом її зменшення; розгляд апеляційної скарги здійснити в судовому засіданні.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
На думку скаржника, приймаючи рішення у справі, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального (ст. 232 ГК України, п. 5.7 договору № 23 вді 05.04.2022, п. 1.3 п. 1 додаткової угоди № 3) та порушено норми процесуального права (згідно ст. 11, 13, 74, 210 ГПК України) не в повній мірі досліджено обставини у справі, не враховано умови договору та докази, що мали значення для правильного вирішення справи, не застосовано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, що підтверджується наступним.
Скаржник вказує на те, що акт № 776 від 30.11.2022 з рахунком на оплату за листопад 2022 року мав бути направлений до ДМС до 11.12.2022 в порядку та формі, встановленій договором № 23, однак, фактично, такий акт надійшов до ДМС з порушенням умов, визначених договором № 23. Отже, враховуючи викладене, вина ДМС за відтермінування строків оплати спожитої електричної енергії за листопад 2022 року за договором № 23 відсутня, натомість такі обставини спричинені виключно діями ТОВ, якою фактично порушено умови договору, не виконано взятих на себе зобов`язань у визначеному порядку та строки, а отже підстави дял нарахування штрафних санкцій ДМС - відсутні.
Скаржник зазначає про те, що враховуючи надані ДТЕК обсяги спожитої ДМС електроенергії з урахуванням корегування (21 285 кВт*год) та умов договору щодо встановлених тарифів - сума основного боргу становить 86 420,91 грн з ПДВ.
Також скаржник зазначає про те, що судом, всупереч умовам договору та імперативним приписам ст. 232 ГК України задоволено вимоги щодо стягнення пені понад 6 місяців з дня, коли зобов`язання мало бути виконано та під час обрахування штрафних санкцій застосовано подвійну облікову ставку НБУ, що суперечить п. 5.7 договору, тобто, судом прийнято рішення, що до стягнення з ДМС підлягає сума пені в розмірі 31 688,09 грн за період з 10.04.2023 по 23.02.2024, що складає 320 днів з інфляційним збільшенням у сумі 2 141,49 грн. Однак, такі розрахунки є необґрунтованими, оскільки розрахунок пені, у разі наявності підстав для її стягнення, мав би розраховуватись - 86 420,91*25%*183/365/100=10 832,21 грн.
На думку скаржника, судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано позов в частині стягнення пені та інфляційного збільшення у межах встановлених законом строків позовної давності, однак, такі висновки зроблені без будь-яких заяв та клопотань позивача.
Скаржник вважає, що за результатом розгляду справи, Господарським судом міста Києва необґрунтовано задоволено в частині, вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 577,17 грн, оскільки при аналізі акта приймання-передачі послуг правничої допомоги від 23.02.2024, які підлягають оплаті згідно із договором про надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2023 № 90 та додаткової угоди від 03.07.2023 № 01 до нього, встановлено, що акт містить інформацію про опрацювання адвокатом документів різними за обсягом та інформаційним змістом, проте кількість витрачених годин та вартість є однаковою, що свідчить про формальність складення такого акту, отже сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 577,17 грн є необґрунтованою та надмірною.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи № 910/2852/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №  910/2852/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державної міграційної служби  України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, періодичні відключення електроживлення, тимчасові непрацездатності суддів та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/2852/24 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 05.04.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір постачання електричної енергії споживачу № 23, за результатами процедури закупівлі UA-2022-01-13-006776-а, відповідно до п. 1.1 якого, умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312.
Відповідно п. 2.1. договору, на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі позивач, за договором постачальник, продає товар: електрична енергія згідно коду ДК 021:2015: 09310000-5 - електрична енергія, відповідачу, за договором споживачу, для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно із п. 2.2. договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії відповідачу є наявність у сторін укладених в установленому порядку з оператором системи розподілу (далі ОСР) договорів про надання послуг з розподілу, на підставі якого відповідач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії, а позивач отримує доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності ОСР.
05.04.2022 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до договору № 23 про постачання електричної енергії відповідачу від 05.04.2022.
З урахуванням Додаткової угоди №1 від 05.04.2022 загальна сума договору становить 360 057,49 грн в т.ч. ПДВ 60  009,58 грн (п. 2.3. договору).
Пунктом 2.4. договору встановлено, що сума цього договору може бути змінена у випадку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача.
За умовами п. 2.5. договору закупівля здійснюється в межах обсягів кошторисних призначень та відповідних асигнувань на 2022 бюджетний рік. Джерело фінансування - кошти Державного бюджету України.
Згідно  з п. 3.1. договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 05.04.2022, початком постачання електричної енергії відповідачу є 01 травня 2022 року.
Договірні обсяги споживання електричної енергії визначаються Додатком до цього договору (п. 3.4. договору).
Відповідно до п. 3.5. договору обсяг споживання електричної енергії на розрахунковий період визначається шляхом подання у періоді, що передує розрахунковому, відповідачем позивачу письмової заявки в строк до 15 числа включно.
Пунктом 5.1. договору  визначено, що відповідач розраховується з позивачем за електричну енергію за вартістю, що визначаються відповідно до механізму визначення вартості електричної енергії, наведеним у Додатку 2 до цього договору.
Відповідно до п. 5.3. договору ціна електричної енергії має зазначатися позивачем у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.4. договору).
У відповідності до п. 5.6. договору позивач до 11 (одинадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє споживачу рахунок за спожиту електричну енергію та Акт купівлі-продажу електричної енергії.
Оплата вартості обсягів споживання електроенергії здійснюється відповідачем, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 робочих днів від дня отримання Акту купівлі-продажу електричної енергії від позивача.
Рахунок про сплату за споживання електроенергії формується позивачем з урахуванням отриманих від відповідача фактичних оплат попередніх періодів.
Позивач підписує Акт купівлі-продажу електричної енергії (у двох примірниках), за відповідний розрахунковий період та направляє відповідачу його оригінал.
Відповідач підписує зі свого боку Акти купівлі-продажу електричної енергії позивачу направляє один примірник Акту купівлі-продажу електричної енергії позивачу до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.
Всі платіжні документи, що виставляються позивачем відповідачу містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
У разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, позивач має право вимагати сплату пені, у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня (п. 5.7. договору).
Згідно з п. 13.1. договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 05.04.2022, цей договір набирає чинності  з моменту підписання та діє до « 31» грудня 2022 року, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.
Додатком №1 до договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 05.04.2022, сторони погодили, що обсяг споживання електричної енергії у листопаді 2022 року становить 11 700 кВт/год.
В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що на виконання умов договору позивач у листопаді 2022 року на об`єкт відповідача поставлено електричну енергію обсягом 36  504,00 кВт/год на загальну суму 152 825,32 грн.
На підставі наданих ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» відомостей спожитої електричної енергії відповідачу виставлено рахунок № 776 від 30.11.2022 на оплату електричної енергії у розмірі 152 825,32 грн.
24.03.2023 позивач на адресу відповідача надіслав претензію за вих. № 0024031/1 від 24.03.2023, в якій вимагав сплатити борг у розмірі 152 825,32 грн та підписати акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022. Разом з претензією позивач надіслав на адресу відповідача рахунок на оплату № 776 від 30.11.2022 електричної енергії у розмірі 152 825,32 грн та акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022. На підтвердження надіслання відповідачу претензії № 0024031/1 від 24.03.2023, рахунку та акту позивачем надано до матеріалів справи копію списку згрупованих відправлень ф. 103, копію роздруківки з електронного кабінету «Укрпошта» щодо перевірки статусу поштового відправлення №0504551442339.
23.02.2024 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. № 18 від 21.02.2024, в якій вимагав сплатити боргу у розмірі 152 825,32 грн. Разом з претензією позивач повторно надіслав на адресу відповідача рахунок на оплату № 776 від 30.11.2022 електричної енергії у розмірі 152 825,32 грн та акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022. На підтвердження надіслання відповідачу претензії № 18 від 21.02.2024, рахунку та акту позивачем надано до матеріалів справи копію списку № 3221 згрупованих відправлень ф. 103, копію опису вкладення в цінний лист № 0503806738559 та роздруківки з веб сайту «Укрпошта» щодо перевірки статусу поштового відправлення № 0503806738559.
Згідно наданої інформації зазначені документи відповідачем отримано 26.02.2024.
За доводами позивача, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленої електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 152 825,32 грн.
У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем  нараховані  пеню у сумі 54 345,41 грн, інфляційні втрати у сумі 3 672,67 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, між сторонами укладено договір постачання електричної енергії споживачу №  23 від 05.04.2022, відповідно якого позивач продає товар: електрична енергія згідно коду ДК 021:2015: 09310000-5 - електрична енергія, відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Частиною 1 ст. 275 ГК України, передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Згідно із ч. 30 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії.
Відповідно до п. 1.2.7. ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на 2 основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.
Позивачем в підтвердження викладених обставин надано акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022 на суму 152 825,32 грн, який зі сторони відповідача не підписаний.    
Відповідно до п. 5.6. договору позивач до 11 (одинадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, виставляє відповідачу рахунок за спожиту електричну енергію та Акт купівлі-продажу електричної енергії. Рахунок про сплату за споживання електроенергії формується позивачем з урахуванням отриманих від відповідача фактичних оплат попередніх періодів. Позивач підписує Акт купівлі-продажу електричної енергії (у двох примірниках), за відповідний розрахунковий період та направляє відповідачу його оригінал. Відповідач підписує зі свого боку Акти купівлі-продажу електричної енергії позивач направляє один примірник Акту купівлі-продажу електричної енергії позивач до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.
Як вбачається із матеріалів справи, 24.03.2023 позивач на адресу відповідача надіслав претензію за вих. № 0024031/1 від 24.03.2023, в якій вимагав сплатити боргу у розмірі 152 825,32 грн та підписати акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022. Разом з претензією позивач надіслав на адресу відповідача рахунок на оплату № 776 від 30.11.2022 електричної енергії у розмірі 152 825,32 грн та акт прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022, що підтверджується копією копію списку згрупованих відправлень ф. 103, копією роздруківки з електронного кабінету «Укрпошта» щодо перевірки статусу поштового відправлення № 0504551442339, відповідно до якої відповідачу вручено документи.
Листом від 19.04.2023 № 14.1-3852/3.2-23 відповідач повідомив позивача, що акт прийому-передачі електричної енергії за листопад 2022 року саме з обсягом споживання 6 369 кВт*год. до ДМС не надходив.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що факт постачання позивачем електричної енергії відповідачем не заперечується, водночас відповідач зазначає про помилковість розрахунків споживання електричної енергії за листопад 2022 року, обсяг спожитої електричної енергії та суми в акті № 776 від 30.11.2022, які не відповідають дійсності.
Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії», оператор системи розподілу забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку та Правил. Постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку (пункти 2.3.11, 2.3.14 ПРРЕЕ).
Відповідно до п.4.1. та п. 4.2. ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.
Згідно із п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Відповідно до п.4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Як вбачається із листа № 1/04/28141 від 04.09.2023 Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», на який посилається позивач, фактичний обсяг спожитої електричної енергії Державною міграційною службою України складає 36  504,00 за період з 14.10.2022 по 13.12.2022.
Листом від 27.07.2022 № 14/16 позивач звернувся до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" із запитом на зміну електропостачальника для споживача Державної міграційної служби України та перевести обсяги минулих періодів на ТОВ «Енергопрод сервіс».
Листом від 03.08.2022 № 3/01/21/EDS-44776-53389/1 ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було погоджено зміну постачальника з 01.08.2022 на ТОВ «Енергопрод сервіс».
Державна міграційна служба України листом від 30.09.2022 звернулась до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»,  в якому зазначила про укладення з ТОВ «Енергопрод сервіс» договору від 05.04.2022 №23 про постачання електричної енергії споживачу та додаткової угоди №1 до договору № 23, якими передбачено постачання електричної енергії з 01 травня 2022  по 31 грудня 2022, у зв`язку з чим відповідач просив зробити перерозподіл спожитої електричної енергії.
Листом від 11.10.2022 № 3/01/5/33560 третя особа повідомило позивача та відповідача про перенесення обсягу розподіл електричної енергії з лютого 2022 рок до липня 2022 року включно в розмірі 30135 кВт*год з постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» на постачальника ТОВ «Енергопрод сервіс» в розрахунковому періоді листопаді 2022 року.
Відповідно до п. 8.6.17. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 оператор системи/ППКО має забезпечити протягом п`яти робочих днів від дня отримання відповідного повідомлення проведення перевірки вказаних у рахунку показів лічильника, а в разі потреби протягом 20 робочих днів забезпечити перевірку лічильника та, у разі потреби, виправити помилкові дані, та проінформувати споживача про результати перевірки.
Отже, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» проведено коригування обсягу розподіленої електричної енергії в бік зменшення на 15 219 кВт*год за листопад 2022 року, постачальником якої був позивач, та перенесення даного обсягу помісячно до постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» за лютий 2022 року, березень та квітень 2022 року, зважаючи, що згідно додаткової угоди № 1 до договору від 05.04.2022 №23 про постачання електричної енергії споживачу, початком постачання електричної енергії споживачу є 01 травня 2022 року.
Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»  листом від 29.04.2024 за вих. № 24923/3/01/5, направленим на адреси електронної пошти позивача та відповідача, повідомив останніх про проведені коригування обсягу розподілу електричної енергії за листопад 2022 року.
Отже, як підтверджено ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»  та відповідно до матеріалів справи, розподіл електричної енергії споживачу Державній міграційній службі України у листопаді 2022 року, постачальником якої було Товариство з обмеженою відповідальність «Енергопрод сервіс», в обсязі 21 285 кВт*год.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із господарським судом першої інстанції про те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується споживання відповідачем електричної енергії у листопаді 2022 року  в обсязі 21 285 кВт*год.
Водночас, позивач звертаючись до суду із даним позовом послався на те, що обсязі спожитої електричної енергії відповідачем у листопаді 2022 року складає 36 504,00 кВт/год, а сума заборгованості відповідача перед позивачем становить на загальну суму 152 825,32 грн, при цьому, наявні обґрунтовані заперечення відповідача щодо правильності відображення в акті прийому-передачі електричної енергії № 776 від 30.11.2022 та рахунку на оплату № 776 від 30.11.2022 обсягу спожитої електричної енергії, повідомлення ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»  позивача про проведені коригування обсягу розподілу електричної енергії за листопад 2022 року (21 285 кВт*год).
У зв`язку із неврахуванням позивачем повідомлення ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про коригування обсягу спожитої відповідачем електричної енергії, під час розгляду справи не надав обґрунтованих заперечень щодо обсягу спожитої електричної енергії, яка становить 21 285 кВт*год, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про необхідність зменшення суми рахунку за листопад 2022 року на обсяг, яка зазначена  ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», тому, обсяг спожитої електричної енергії відповідачем за листопад 2022 року становить 21 285 кВт*год. Згідно рахунків тариф для зазначених нарахувань становить 3,48878, а належна сума до сплати сума за листопад 2022 року становить суму у розмірі 89 110,42 грн (21285*3,48878+20% ПДВ).
Відповідачем не надано доказів того, що останнім вчинялись будь-які дії для врегулювання даного питання щодо обсягу споживання електричної енергії, зокрема оскарження в судовому порядку фактичних обсягів споживання електричної енергії за листопад 2022 року, здійснення перерахунку обсягу розподіленої електроенергії та сплати спожитої електричної енергії в обсязі 21 285 кВт*год, який повідомлено ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».
Відповідно до п.4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:
1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;
2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;
3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Згідно із п. 5.6. договору оплата вартості обсягів споживання електроенергії здійснюється відповідачем, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 робочих днів від дня отримання Акту купівлі-продажу електричної енергії від позивача.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання  у сумі 89 110,42 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 89 110,42 грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.  
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що за приписами ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів у відповідному бюджетному періоді не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.
У зв`язку із простроченням оплати поставленої електричної енергії  позивачем заявлено до стягнення з відповідача  пені у сумі 54 345,41 грн за період з 10.04.2024 по 23.02.2024, інфляційних втрат у сумі 3 672,67 грн за період з квітня 2023 року по січень 2024 року.
Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (статті 217, 218 Господарського Кодексу України).
Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати передбачена у пункті 5.7. договору, згідно із яким у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором, позивач має право вимагати сплату пені, у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня.
Колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій. Проте його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі № 910/23911/16, від 13 вересня 2019 року у справі № 902/669/18).
При цьому сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (див. постанову Верховного Суду України від 21 червня 2017 року в справі № 910/2031/16 (провадження № 3-432гс17) щодо стягнення пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 916/804/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 917/2013/17, від 10 вересня 2020 року у справі № 916/1777/19, від 27 лютого 2024 року у справі № 911/858/22).
Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Тож хоча укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), однак такий строк з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений.
Період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості / погашення боргу", "протягом року/усього періоду існування заборгованості" тощо.
Тому на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює частина шоста статті 232 ГК України. Формулювання, яке містить частина третя статті 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, в тому числі умови договору (у випадку відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.
У кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 910/13575/20).
Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).
У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі  № 911/952/22.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи положення п. 5.6 договору, отримання відповідачем рахунку за спожиту електричну енергію та акту купівлі-продажу електричної енергії 24.03.2023, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із тим, що відповідач мав сплатити за електричну енергію поставлену у листопаді 2022р. до 10.04.2023.
Здійснивши перерахунок, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи підтвердження прострочення виконання грошового зобов`язання, враховуючи обмеження нарахування пені встановлену у ст. 232 ГК України, погоджену сторонами за договором умову про нарахування пені у розмірі облікової ставки НБУ та правильну суму заборгованості, встановила, що арифметично правильними сумами пені та інфляційних втрат є суми у розмірі 10  505,26 грн та 2  141,49 грн, відповідно. 
Зазначені суми є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 21  182,83 грн пені.
З урахуванням п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про подання позивачем позову в частині стягнення пені та інфляційних втрат у межах позовної давності.

Також позивачем заявлено про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на правничу допомогу, позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 90 від 03.07.2023 укладеного між  Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОД СЕРВІС» та Адвокатським об`єднанням «Ільченко та Партнери», копію додаткової угоди № 01 від 03.07.2023, копію акту приймання-передачі послуг правничої допомоги № 10 від 23.02.2024, копію довіреності вих. № 11 від 01.11.2023.
З огляду на спірні правовідносини та ціну позовних вимог, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що  понесені  позивачем витрати на правову  допомогу у сумі 25 000,00 грн є співмірними із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з  обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Заперечення відповідача щодо формальності складання акту приймання-передачі послуг правничої допомоги № 10 від 23.02.2024 оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції критично, оскільки акт приймання-передачі послуг правничої допомоги № 10 від 23.02.2024 містить детальний перелік виконаних робіт та кількістю часу в годинах, витраченого на виконання кожного виду робіт,  при цьому сторони погодили, що претензії по якості повноті, строках та обсягу в цілому послуг відсутні.
Водночас сама лише незгода скаржника з наданою судами оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.
У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, заява позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 12  065,49 грн.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 89  110,42 грн заборгованості, 10  505,26 грн пені, 2  141,49 грн інфляційних втрат та 12  065,49 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Державної міграційної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №  910/2852/24, в частині задоволення позовних вимог про стягнення 21  182,83 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові у цій частині.
Згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст.  129,  269,  270,  275,  277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/2852/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 21  182,83 грн пені, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові у цій частині, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державної міграційної служби України (01001, місто Київ, вул. Володимирська, будинок 9; ідентифікаційний номер 37508470) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» (04080, місто Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 43630935)   заборгованість  у розмірі 89 110,42 грн, пеню у сумі 10  505,26 грн, інфляційні втрати у сумі 2 141,49 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12  065,49 грн та судовий збір у розмірі 1  526,36 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.».
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопрод Сервіс» (04080, місто Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 13/10, офіс 201; ідентифікаційний код 43630935) на користь Державної міграційної служби України (01001, місто Київ, вул. Володимирська, будинок 9; ідентифікаційний номер 37508470) 782,60 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
4. Матеріали справи № 910/2852 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                А.Г. Майданевич