Дата документу 22.11.2024 Справа № 333/5496/22

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/5496/22	Головуючий у 1-й інстанції Михайлова А.В.	
Пр. № 22-ц/807/1873/24	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2024 року                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: КОУМНАРСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ДНІПРО), про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-4), в якому просив зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у справі ЄУН № 33/2944/16-ц, яким встановлено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, по  частині із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, з 1/4 до 1/7 частині із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у справі ЄУН № 333/2944/16-ц за позовом   ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з останнього на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час матеріальний стан ОСОБА_2 сильно погіршився, у зв`язку з тим, що він є єдиним утримувачем сім`ї; дохід ОСОБА_2 складався з орендної плати за землю, яку він отримував від земельної ділянки, розміром 5,372 гектари, розташованої на території Приморської сільської ради, Приморського району, Запорізької області та непостійних заробітків, однак тепер ця територія під окупацією і дохід втрачено. З квітня 2022 року сім`я ОСОБА_2 була змушена виїхати з місця проживання ( АДРЕСА_1 ) у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації в Україні, що поклало на останнього, як на єдиного утримувача, додаткові витрати на переїзд, оренду житла. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, доданих до позовної заяви, станом на 25 жовтня 2022 дохід ОСОБА_2 складався з соціальних виплат та благодійної допомоги. Згідно із законом розмір аліментів на утримання двох дітей складає 1/3 частину від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (а.с.17). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.19) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду першої інстанції (а.с.60) здійснено перехід в загальне позовне провадження.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року (а.с.83-84) позовну заяву позивач у цій справі задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у справі ЄУН № 333/2944/16-ц, яким встановлено стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно по 1/4 частині із всіх видів заробітку але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 , у своїй апеляційній скарзі (а.с.88-91) просила рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення - в позові відмовити.
В автоматизованому порядку 16.08.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Бєлку В.Ю. (а.с.94). Ухвалою апеляційного суду від 21.08.2024 року (а.с.97) клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2024 року ОСОБА_1 , вищезазначену апеляційну скаргу апелянта залишено без руху. Апелянт усунула недоліки своєї апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 02.09.2024 року (а.с.100-101). В автоматизованому порядку 04.09.2024 року (а.с.102-103) суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю ОСОБА_6  у зв`язку з тривалою відпусткою останньої. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.09.2024 року (а.с.104), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.105).
Оскільки, згідно зі ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. В силу вимог ст. 19 ч. 6 п. 3 ЦПК України малозначними справами є справи про … стягнення аліментів, зменшення їх розміру … якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно зі ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 подав апеляційному суду відзив (а.с.112-120) та доповнення до відзиву (а.с.123-126) на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі.
Третя особа своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі не скористалась. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та загальний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
В автоматизованому порядку 01.11.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_8 у зв`язку із звільненням останнього у відставку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (а.с.131-132).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови… 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. 2, 4, 12, 13, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2007 року. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя у справі ЄУН № 333/1723/16-ц  від 22 грудня 2016 року вказаний шлюб розірвано (копія а.с.8).
Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (рішення, копія а.с. 7, ст. 82 ч. 4 ЦПК України).
Відповідно до рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 вересня 2016 року у справі ЄУН № 333/2944/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).
Позивач та ОСОБА_9 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2017 року (свідоцтво про шлюб, копія а.с.9).
Від вказаного шлюбу позивач та ОСОБА_9 , мають трьох дітей – малолітню доньку ОСОБА_10 ,     ІНФОРМАЦІЯ_3  (свідоцтво про народження, копія а.с.10), малолітню доньку ОСОБА_11 ,     ІНФОРМАЦІЯ_4  (свідоцтво про народження, копія а.с.11), малолітню доньку ОСОБА_12 ,   ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження, копія а.с.12).
Згідно з доданими документами дохід позивача з 3-го кварталу 2016 року по 1-й квартал 2017 року склав 7183,00 грн., що становить близько 800,00 грн. на місяць (а.с.14). З 2-го кварталу 2016 року і до сьогодні доходів, з яких відраховуються кошти на аліменти, податки, позивач не отримує (а.с.14).
Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції при розгляді позовних вимог позивача, як платника аліментів, про зменшення розміру аліментів у цій справі правильно врахував те, що позивач має на утриманні 3 (трьох) інших дітей 2016 , 2018, 2020 р.н., з іншою дружиною – ОСОБА_13 , всі народились вже після вищезазначеного рішення суду від 26 вересня 2026 року, яким було з нього визначено вищезазначений розмір аліментів на сина із відповідачем ОСОБА_14 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .? заборгованість по аліментам на останнього у позивача відсутня, сукупний розмір стягуваних аліментів складає 1/4 частину від заробітку (доходів).
Відповідно до ч. 5 ст.  183 СК України той і з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У сукупності наведеного, судом першої інстанції було правильно визнано за можливе зменшення розміру аліментів, що присуджені до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , із визначенням їх лише в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і починаючи лише з дня набрання цим рішенням законної сили (тобто з дати ухвалення апеляційним судом цієї постанови 22.11.2024 року про залишення без змін рішення суду першої інстанції у цій справі), а в іншій частині позовних вимог позивача у цій справі обґрунтовано судом першої інстанції у цій справі відмовлено.
Щодо вимоги про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, то така вимога на момент пред`явлення позову та під час проведення підготовчого судового засідання позивачем заявлена не була. Суду надано копію договору на правову допомогу між ОСОБА_2 та адвокатом Мухіним Олегом Івановичем, рахунок і акт до нього, що підтверджують витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. П. 9 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, визначена вимоги до позовної заяви , а саме визначення попереднього розрахунку судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла в зв`язку із розглядом справи. Ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат , окрім суми сплаченого судового збору. Фактично позивач збільшує позовні вимоги, що не є допустимим з огляду п.2,ч.2 ст. 49 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у цій справі наявні підстави за позовом батька, як платника аліментів, для застування вимог ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів на неповнолітнього сина, 2009 р.н., раніше визначеного за рішенням суду від 26 вересня 2016 року, та зокрема його зменшення, оскільки змінився: 1) сімейний стан позивача, як платника аліментів, (з`явилась інша сім`я: дружина з 17.01.2017 року і ще 3 (троє) неповнолітніх дітей з листопада 2016 року - а.с. 9-12) та 2) майновий стан (погіршився) позивача, як платника аліментів, через зменшення доходу, у тому числі через військову агресію РФ проти України, зміну у зв`язку із цим місця проживання нової сім`ї позивача після 24.02.2022 року та організації його роботи, тимчасову окупацію території, на якій знаходилась земельна ділянка у Приморському районі Запорізької області позивача (а.с.13), від якої позивач раніше отримував орендну плату (а.с.11). 
Суд першої інстанції у цій справі правильно врахував у тому числі :
- якнайкращі інтереси всіх дітей (ст. 7 ч. 8 СК України: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…»), права яких 4 (чотирьох) неповнолітніх дітей позивача, а саме: 1)  ОСОБА_15 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/6) + 2)  ОСОБА_16 , 03.11.2016 р.н., (1/6) + 3)  ОСОБА_17 , 17.01.2018 р.н., (1/6) + 4)  ОСОБА_18 , 10.08.2020 р.н. (1/6) = 4/6 заробітку позивача на всіх дітей, які є рівними між собою та, відповідно, кожна ця дитина має право на однаковий розмір аліментів від батька, 
- та права позивача, як платника аліментів, на чому останній у тому числі наполягав у своєму позові: розмір аліментів на сина, 2009 р.н., не відповідає його доходам і є значно більшим, ніж він може реально забезпечити (позов а.с.2).
Хоча, в силу вимог ст. 70 (Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника ) ч. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на … стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Разом із цим, апеляційним судом встановлено, що позивач із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у зменшеному розмірі аліментів у вигляді 1/6 частині у цій справі погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував. 
Довід апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 проти позову позивача ОСОБА_2 у цій справі в частині обґрунтування відсутності підстав для зменшення розміру (1/4) аліментів на сина 2009 р.н., - посилання на наявність вже іншого рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року в іншій справі ЄУН 333/4288/2017 про відмову в аналогічному позові  ОСОБА_2 після 26 вересня 2016 року за участю тих самих сторін з тих самих підстав, зокрема: наявність у нього вже двох неповнолітніх дітей,без додавання копії цього рішення суду у цій справі (а.с.89); витяг повного тексту якого отримано апеляційним судом у цій справі у порядку ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України із Єдиного державного реєстру судових рішення – а.с. 133-135, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача), не приймається апеляційним судом до уваги у цій справі, виходячи з такого.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що у цій справі позивач вже просить зменшити розмір аліментів на сина 2009 р.н., за інший період, тобто після 25 жовтня 2017 року та у тому числі з інших вищезазначених підстав: наявності у нього вже 3 (трьох) інших дітей, та зокрема ще: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і  ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , окрім  ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та погіршення його майнового стану при вищевикладених обставинах після 24 лютого 2022 року у тому числі через військову агресію РФ проти України, зміну проживання у зв`язку із цим його сім`ї, організації роботи, зменшення його доходу у тому числі через неотримання орендної плати за належну йому на праві власності земельну ділянку, яка знаходиться на тимчасово окупованій РФ території України у Запорізькій області (Приморський район).
Тому, наявність вищезазначеного рішення суду за 2017 рік в іншій справі (а.с. 133-135) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах, взагалі не впливає на правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України у цій справі відсутні. Відповідач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, відповідачем апеляційному суду не надані. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у цій справі, у тому числі в частині % мінімального розміру аліментів, визначеного раніше рішенням суду від 26 вересня 2016 року тощо, не можуть бути підставою для скасування останнього (правильного по суті) за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача апеляційним судом у цій справі, а можуть бути виправленні судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Встановлено, що рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у вигляді судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.16), пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляд судового збору 1488,60 грн. (а.с.101) сплаченого відповідачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлена права у подальшому, як одержувач аліментів, окремо від цієї справи, подавати позов про збільшення розміру аліментів з ОСОБА_2 на сина ОСОБА_15 , 2009 р.н., в порядку ст. 192 СК України, в разі зміни обставин, які стали підставою для його зменшення за рішенням суду у цій справі за цим рішенням. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 22.11.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.