ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9817/24 Справа № 206/593/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та поновлення дії трудового договору, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1  на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024року, –

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024року  ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») в якому виклав вимоги про визнання незаконним та скасування наказу АТ «Українська залізниця» № 2351/ос від 12 грудня 2023року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 і поновлення дії трудового договору з ОСОБА_1 ..
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 04 травня 2022року АТ «Українська залізниця» прийнято наказ № 4833/ос, яким призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю до припинення або скасування воєнного стану в Україні, в тому числі і з ОСОБА_1 . В подальшому, позивачем від відповідача отримано лист, в якому зазначено, що на підставі рішень наглядової ради від 23 лютого 2023року, від 29 червня 2023року та у зв`язку зі змінами № 157 від 08 жовтня 2020року до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», затвердженого 01 липня 2019року, було направлено повідомлення про наступне вивільнення з переліком вакантних посад в АТ «Укрзалізниця». Позивачем надано заяву про переведення на посаду менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту. Роботодавцем поставлена була вимога пройти співбесіду на дану посаду 08 вересня 2023року в місті Києві, яку в подальшому було перенесено у зв`язку з завантаженням окремих працівників департаменту, в якому заплановано проведення співбесіди та вказано, що час наступної співбесіди буде повідомлено додатково. 26 вересня 2023року на електронну адресу позивача було отримано від АТ «Українська залізниця» пропозицію на переведення із переліком посад, які пропонуються для переведення, але уже без вакансії менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту. 27 вересня 2023року позивач надіслав відповідачу заяву, в якій погоджувався на переведення на посаду менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту, однак в подальшому листом відповідача повідомлено, що ця посада запропонована працівнику, який у вересні поточного року демобілізувався з лав ЗСУ та мав пріоритетну перевагу на переведення та знову ж таки було запропоновано перелік вакантних посад. 03 жовтня 2023року у Департаменті аудиту АТ «Українська залізниця» було проведено співбесіду без участі комісії. 11 жовтня 2023року від АТ «Українська залізниця» позивачем було отримано відповідь, в якій вказано, що за результатами співбесіди виявлено невідповідність встановленим вимогам посадової інструкції менеджера відділу аудиту ресурсних процесів Департаменту аудиту АТ «Українська залізниця», а саме: недостатній рівень базових знань Міжнародних стандартів професійної практики внутрішнього аудиту, процедур управління ризиками, облікової політики та інших бізнес – процесів АТ «Українська залізниця». 17 жовтня 2023року позивач змушений був надати згоду на переведення на вакантну посаду старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Українська залізниця», про що надав заяву. 26 жовтня 2023року АТ «Українська залізниця» листом повідомила ОСОБА_1 про те, що 26 жовтня 2023року відсутні формальні умови для його переведення на посаду аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця». Таким чином заява від 17 жовтня 2023року не може бути взята до реалізації.

АТ «Укрзалізниця» листом від 01 листопада 2023року запропонувало ОСОБА_1 пройти 03 листопада 2023року співбесіду на посаду менеджера відділу аудиту напрямку «Інфраструктура», однак останній не зміг з`явитись у визначений день на співбесіду через хворобу та відкритий лікарняний, та просив провести співбесіду онлайн. 20 листопада 2023року ОСОБА_1 отримано лист від відповідача, в якому зазначено, що інформації і документів, які б підтверджували відповідність позивача кваліфікаційним вимогам посад департаменту, на які надавалися згоди 29 серпня 2023року, 17 жовтня 2023року та 26 жовтня 2023року не має, а вже 12 грудня 2023року АТ «Укрзалізниця» прийнято наказ № 2351/ос про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 .

Позивач стверджував про порушення його права, так як він подав АТ «Укрзалізниця» три заяви про згоду на переведення на різні посади, на що отримав відмови з незрозумілих підстав. Крім того, і на день звільнення позивача в АТ «Українська залізниця» було вдосталь вакантних посад для переведення, тож звільнення відбулось з порушенням статті 49-2 КЗпП України. Також позивач вказував, що має переваги при залишенні на роботі, так як безперервно працює з 2005року, має на утриманні дружину, двох дітей, одна з яких інвалід.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Позивач зазначав, що відповідачем не було запропоновано йому вакантних посад для переведення. Так, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23 листопада 2018року по 12 грудня 2023року працював на посаді головного фахівця відділу внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

08 жовтня 2020року головою правління АТ «Укрзалізниця» Жмак В.О. та в.о. члена правління АТ «Укрзалізниця» затверджено зміни № 157 до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», затвердженого 01 липня 2019року, відповідно до яких вилучається зі штатного розпису Департамент внутрішнього аудиту та контролю-00 та вилучається 214 штатних одиниць (а.с.209-213, т.1). 23 лютого 2023року наглядова рада АТ «Укрзалізниця» прийняла рішення ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

21 серпня 2023року АТ «Укрзалізниця» надіслало ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення, а також надіслали перелік вакантних посад для вибору (а.с.173-181, т.1), про що слід повідомити Товариство (а.с.171, т.1). Вказане попередження позивач отримав, що сторонами не оспорюються.

29 серпня 2023року ОСОБА_1 надіслав АТ «Укрзалізниця» заяву із проханням перевести його на посаду менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» (а.с.172, т.1). В свою чергу АТ «Укрзалізниця» листом від 29 вересня 2023року повідомили ОСОБА_1 про те, що вакантна посада менеджера відділу аудиту напрямку «Інфраструктура» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» запропонована працівнику, який у вересні поточного року демобілізувався з лав ЗСУ та мав пріоритетну перевагу на переведення (а.с.202, т.1), а також повідомлено про проведення співбесіди 03 жовтня 2023року на вакантні посади.

26 вересня 2023року АТ «Укрзалізниця» знову ж таки надіслало ОСОБА_1 перелік вакантних посад для зайняття, за умови відповідності вимогам визначеної посади, із проханням надати відповідь про прийняте рішення (а.с.185-192, т.1).

17 жовтня 2023року АТ «Укрзалізниця» надіслало ОСОБА_1 пропозицію із переліком вакантних посад для вибору (а.с.194,196-201, т.1). 17 жовтня 2023року ОСОБА_1 надіслав АТ «Укрзалізниця» заяву із проханням перевести його на посаду старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» (а.с.195, т.1). У відповідь на вказану заяву АТ «Укрзалізниця» листом від 26 жовтня 2023року (а.с.203, т.1) повідомило ОСОБА_1 про те, що вказана посада старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» вимагає певного досвіду, зокрема посадовою інструкцією передбачено вимогу щодо досвіду роботи не менше 2 років проведення повного циклу аудиторських проектів в ролі старшого аудитора внутрішнього. Крім того, передбачено знання офісних застосунків, досвід використання їх в роботі, однак за наслідками проведеного тестування 03 жовтня 2023року щодо позивача, показник виконання тесту зі знання офісних програм складає 3 з 10, що свідчить про недостатній рівень знань для використання в роботі. Станом на 26 жовтня 2023року відсутні необхідні формальні умови для переведення на посаду аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця».

01 листопада 2023року АТ «Укрзалізниця» повідомило ОСОБА_1 , що з`явилась вакантна посада менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» для чого слід підтвердити готовність проходження співбесіди (а.с.193, т.1).

Листом АТ «Укрзалізниця» від 20 листопада 2023року повторно було запропоновано ОСОБА_1 пройти тестування задля вирішення питання щодо переведення. Та в чергове повідомлено, що відсутня інформація і документи, які б підтверджували кваліфікацію і відповідність кваліфікаційним вимогам для переведення на посади згідно поданих заяв від 29 серпня, 17 та 26 жовтня 2023року без попередньої співбесіди (а.с.204, т.1).

Наказом (розпорядженням) № 2351/ос від 12 грудня 2023року АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) звільнено 13 грудня 2023року ОСОБА_1 , головного фахівця Департаменту внутрішнього аудиту та контролю управління внутрішнього аудиту та контролю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» відділ внутрішнього аудиту за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.134, т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у АТ «Українська залізниця» дійсно мало місце скорочення чисельності і штату працівників, відповідачем попереджувався позивач про наступне звільнення за два місяця – 21 серпня 2023року, що визнавав і сам позивач у своєму позові. Позивачем не доведено наявність на момент його звільнення у відповідача іншої вакантної посади чи роботи, яку він міг виконувати з урахуванням його освіти та кваліфікації та яка не була йому запропонована, тому суд прийшов до висновку про те, що відповідачем було дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

З огляду на частину першу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Під час розгляду трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників – одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20).

Встановивши, що АТ «Укрзалізниця» дотримано процедури вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема: надіслано позивачу повідомлення про наступне вивільнення, яке він отримав, разом із списком вільних посад, і таких пропозицій з переліком вакантних посад надсилалось позивачу тричі, що сторони не оспорювали. ОСОБА_1 із вказаних списків обрав лише наступні: менеджер відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» (заява від 29 серпня 2023року); старший аудитор внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» (заява від 17 жовтня 2023року та 26 жовтня 2023року). Вільну вакантну посаду менеджера відділу аудиту напрямку «інфраструктура» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» було запропоновано іншому працівнику, який демобілізувався із лав ЗСУ та мав переважне право на працевлаштування, ОСОБА_1 в подальшому із списку вільних посад в кількості понад 600 зупинився лише на одній - старший аудитор внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця», до якої, згідно посадової інструкції є вимоги щодо кваліфікацію, стажу, досвіду та володіння певними програмами. Таким вимогам ОСОБА_1 не відповідає, роботу не виконував, відповідного стажу не має, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушень трудового законодавства, зокрема порядку звільненні ОСОБА_1 , оскільки йому було запропоновано всі наявні посади і неодноразово від проведення співбесід позивач відмовився, а обрана єдина посада за кваліфікаційними вимогами, вища по відношенню до тієї, що займав раніше позивач, який не має відповідного досвіду, кваліфікації для зайняття вказаної посади.

Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про те, що відповідачем не було запропоновано всі наявні вакансії на день звільнення, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України)..

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18) (провадження № 11-431асі18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що: «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2020року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20) зазначено, що: «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016року у справі № 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015року у справі № 6-40цс15».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2023року та змін № 157 до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», затверджених 08 жовтня 2020року, зі змінами № 4 від 24 липня 2023року Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ліквідований, зі штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», крім іншого, була вилучена посада «Головний фахівець відділу внутрішнього аудиту» «1 штатна одиниця», яку обіймав позивач ОСОБА_1 .

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату.

На виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, 21 серпня 2023року АТ «Укрзалізниця» видало попередження про наступне вивільнення від 21 серпня 2023року № ЦПК-130 головному фахівцю відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» Лободі М.М. в якому було зазначено, що на підставі рішення наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2023року (протокол № А-10/4-23 Ком.т.) та у зв`язку із змінами № 157 від        08 жовтня 2020року        до штатного        розпису        апарату        управління АТ «Укрзалізниця», затвердженого 01 липня 2019року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку він обіймає, підлягає скороченню.

Водночас, відповідно до вимог трудового законодавства позивачу була запропонована інша робота (вакантні посади) на його вибір з переліку вакантних посад.

В подальшому з огляду на наявність інформації про відсутність у ОСОБА_1 досвіду, щодо підтвердження кваліфікаційним вимогам посади менеджера відділу аудиту напрямку «Інфраструктура» Департаменту аудиту АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 03 жовтня 2023року додатково запропоновано посаду менеджера відділу аудиту ресурсних процесів Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця», яка з`явилась 27вересня 2023року у зв`язку з переведенням працівника, який обіймав зазначену посаду.

За результатами співбесіди від 03 жовтня 2023року на посаду менеджера відділу аудиту ресурсних процесів Департаменту аудиту, виявлено невідповідність встановленим вимогам посадової інструкції менеджера відділу аудиту ресурсних процесів Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця», що зокрема підтверджується протоколом перевірки ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам на посаду менеджера відділу аудиту ресурсних процесів Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» від 03 жовтня 2023року.

Водночас, під час проходження співбесіди 03 жовтня 2023року проінформовано ОСОБА_1 , що йому і далі пропонуються інші вакантні посади AT «Укрзалізниця», переведення на які можливе за умови відповідності вимогам зазначеної посади.

ОСОБА_1 було направлено перелік вакантних посад для подальшого працевлаштування в AT «Укрзалізниця». При цьому переведення можливе лише за умови відповідності вимогам зазначеної посади.

В подальшому, 17 жовтня 2023року ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду на переведення на вакантну посаду старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту Департаменту аудиту AT «Укрзалізниця» відповідно до попередньо отриманої ним пропозиції від 26 вересня 2023року № ЦПК-222, в якій позивачу запропонована інша робота (вакантні посади) в AT «Укрзалізниця» на вибір позивача з переліку вакантних посад для працевлаштування, за умови відповідності вимогам визначеної посади, що не заперечується самим позивачем.

AT «Укрзалізниця» листом від 26 жовтня 2023року № ЦЦУА-13/441 було повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до наданої заяви від 17 жовтня 2023року, якою надано згоду на переведення на посаду старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту Департаменту аудиту AT «Укрзалізниця», з метою розгляду кандидатури ОСОБА_1 на посади Департаменту аудиту та перевірки відповідності вимогам цих посад, необхідно було надати документи, які б підтверджували, зокрема досвід роботи в якості аудитора.

З огляду на отримання 23 жовтня 2023року заяви позивача щодо переведення на посаду старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту «напрямку виробництво та сервіс» Департаменту аудиту AT «Укрзалізниця» повідомлено, що посадовою інструкцією старшого аудитора внутрішнього передбачено вимогу щодо досвіду роботи не менше двох років проведення повного циклу аудиторських проектів в ролі старшого аудитора внутрішнього.

Тобто, кваліфікаційний рівень та попередній досвід роботи ОСОБА_1 не відповідали кваліфікаційним вимогам посад обраних ним посад, а саме менеджера відділу аудиту напрямку «Інфраструктура» чи старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту, закріплених в посадових інструкціях на такі посади, зокрема, досвід роботи не менше 3 років в області: проведення повного циклу аудиторських проектів в ролі менеджера проекту та наявності досвіду не менше 2 років в області: проведення повного циклу аудиторських проектів в ролі старшого аудитора внутрішнього.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відсутня інформація і документи, які б підтверджували відповідність кваліфікаційним вимогам вакантних посад, на які ОСОБА_1 надавав згоду 29 серпня 2023року, 17 жовтня 2023року, 26 жовтня 2023року, що унеможливлювало переведення на посади без проведення попередньої співбесіди, для можливості підтвердження реального рівня відповідності кваліфікаційним вимогам які передбачені посадовими інструкціями зазначених посад.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 03 травня 2022року у справі № 404/6178/20 «Роботодавець не зобов`язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкціях за вакантною посадою вимогам, а судом не було встановлено, що такі посади були наявні у відповідача».

З наведеного вбачається, що під час проведення процедури вивільнення ОСОБА_1 АТ «Укрзалізниця» було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, зокрема: Товариство персонально попередило ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України; позивачу були запропоновані усі вакантні посади, які відповідали його спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи; було встановлено невідповідність ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам для посад, на які він просив його перевести на посади менеджера відділу аудиту напрямку «Інфраструктура» чи старшого аудитора внутрішнього відділу аудиту напрямку «Виробництво та сервіс» Департаменту аудиту, а на переведення на інші запропоновані йому посади своєї згоди позивач не дав.

Усі посилання позивача на ті обставини, що відповідачем було порушено процедуру звільнення та, в тому числі, вимоги законодавства України про працю, належними доказами не підтверджено та спростовуються доказами, які були подані відповідачем на підтвердження дотримання процедури звільнення  ОСОБА_1 . 

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Щодо переважного права залишення на роботі та перебування у позивача на утриманні дружини, двох дітей, одна з яких є інвалідом.

Так, статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається зокрема: 1) сімейним – при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Втім жодних доказів того, що роботодавець віддав комусь переважне право на залишення на роботі на посаді на яку міг б претендувати позивач у матеріалах справи немає, а тому посилання  ОСОБА_1  на саме його переважне право на залишення на роботі є необґрунтованими.

Сторонами не оспорюються той факт, що ОСОБА_1 тривалий час працює в Товаристві та має на утриманні дружину, двох дітей, одна з яких є інвалідом, однак зважаючи на ту обставину, що скороченню підлягали усі посади Департаменту внутрішнього аудиту та контролю у зв`язку з ліквідацією, відповідно положення щодо переважного залишення не було до кого застосовувати, адже звільнялись усі працівники.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024року– залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2024року.

Судді: