ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року	Львів	Справа № 300/5026/24 пров. № А/857/26184/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року в справі № 300/5026/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції – Скільський І.І.,
час ухвалення рішення – 19 вересня 2024 року,
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 19 вересня 2024 року,

                                                         ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення ОСОБА_1 з 16.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без урахування до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні, періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді -3 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 16.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні, період проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, період військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ні нормами Закону №2862-ХІІ, ні Закону № 1402-VIII не зазначено зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання та проходження строкової військової служби.
Зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005, яка передбачала те, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, проте дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, а тому застосуванню не підлягає.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним.  Просить оскаржене відповідачем додаткове рішення суду в частині задоволених вимог залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Указом Президента України «Про призначення суддів» від 16.11.2004 №1419/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської області строком на 5 років.
Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 09.09.2010 №2512-VІ, ОСОБА_1 обрано на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської області безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 №455/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.11-13).
Відповідно до наказу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2024 №02-03/29, суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату Косівського районного суду Івано-Франківської області.
З 16.02.2024 ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі №809/472/18, що набрало законної сили 12.06.2018, визнано бездіяльність Косівського районного суду Івано-Франківської області щодо неврахування ОСОБА_1 періоду проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан у пільговому обчисленні, тобто один місяць служби за три місяці, до стажу на посаді судді протиправною. Зобов`язано Косівський районний суд Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу на посаді судді, що дає право на одержання щомісячної доплати за вислугу років до посадового окладу, а також дає право на відставку, строк проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, що в перерахунку складає 3 (три) роки 1 (один) місяць та 27 (двадцять сім) днів (а.с.23-29).
Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 11.04.2024 №01-43/27/2024 загальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на звільнення у відставку, та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 29 років 09 місяців 11 днів, зокрема: 01 рік 00 місяців 25 днів – строкова військова служба;  03 роки 01 місяць 24 днів – проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан; 01 рік 00 місяців 04 дні –навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка; 03 роки 00 місяців 00 днів – стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 02 роки 03 місяці 19 днів – робота на посаді начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції; 19 років 02 місяці 29 днів – на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області (а.с.22).
Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 за №455/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 27 років 5 місяців 22 дні, зокрема: 19 років 2 місяці 29 днів – стаж роботи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області; 3 роки – стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 1 рік 4 дні – половина строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка;1 рік 25 днів – період проходження строкової військової служби; 3 роки 1 місяць 24 днів – служба на території Демократичної Республіки Афганістан (а.с.11-13).
На звернення позивача, 24.05.2024 відповідачем надано відповідь згідно якої з посиланням на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повідомлено, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання з 16.02.2024 складає 51392,40 (50% від суддівської винагороди 100896,00 та підвищення інвалідам війни 2 групи (1 кат) 40% від 2093грн, - 944,40). До суддівського стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи з 25.11.2004 по 31.01.2024 на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у відповідності до статті 137 Закону №1402.Щодо зарахування до стажу судді інших періодів його трудової діяльності (половини строку навчання, період військової служби), повідомлено, що ці періоди зараховані виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Зазначено, що зарахувати ОСОБА_1 інші періоди трудової діяльності до суддівського стажу для збільшення відсотків при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання немає підстав (а.с.31).
Вважаючи дії відповідача щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи судді: 3 роки – стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 1 рік 4 дні – половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка; 1 рік 25 днів – періоду проходження строкової військової служби; 3 роки 1 місяць 24 днів – військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан;2 роки 3 місяці 19 днів роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області на посаді начальника відділу ДВС, протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Насамперед апеляційний суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. 
Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 у справі № 243/4794/17, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.09.2021 у справі № 620/1944/20, є сталою і послідовною.
Так, рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 №455/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя №455/0/15-24 від 15.02.2024.
Спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо неврахування до стажу роботи позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання періоду навчання та військової служби.
Колегія суддів зазначає, що в цілому, відповідач не ставить під сумнів періоди військової служби чи навчання позивача, а лише зазначає, що останній не має визначеного законом права на включення таких періодів до спеціального стажу.
Відповідно до положень ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що пенсійним органом при проведенні обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, не було враховано до стажу роботи позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання, половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка  та періоду проходження строкової військової служби та військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постановах від 13.04.2022 у справі № 420/1840/21, від 06.07.2023 у справі № 420/3746/21 та інших.
На день призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про статус суддів" № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 12.05.2020 у справі № 303/1504/17-а.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 05.04.1988, він з 05.08.1988 по 13.08.1990 навчався на денній формі юридичного факультету Львівського державного університету імені Івана Франка (а.с.15).
Колегія суддів зазначає, що позиція щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах до спеціального стажу суддів викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 9901/2/19 та від 03.09.2020 у справі № 9901/521/19.
Отже, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання позивача за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 1 рік 4 дні.
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 05.04.1988, позивач з 11.11.1985 по 25.12.1987 проходив дійсну військову службу в збройних силах СРСР. У період проходження дійсної військової служби у збройних силах СРСР, ОСОБА_1 служив на території Демократичної Республіки Афганістан, зокрема  у період із 6 грудня 1986 року по 24 грудня 1987 року, що не заперечується сторонами в справі.
Правова позиція щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного у постановах від 06.03.2018 у справі № 08/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 24.03.2020 у справі № 559/512/17.
При цьому статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Відповідно до статті 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам із числа військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» – «д», «ж» і «з» статті 12 цього Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393).
Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 встановлює зарахування на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, періоду участі у бойових діях у воєнний час як один місяць служби за три місяці.
Згідно з постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 зараховується до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.
Подібний підхід підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 7 червня 2018 року в справі № 800/517/17.
Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зараховано також період проходження військової служби, а саме 1 рік 25 днів служби в Збройних Силах СРСР (з 11 листопада 1985 року по 5 грудня 1986 року, 25 грудня 1987 року) та 1 рік 18 днів на території Демократичної Республіки Афганістан (із 6 грудня 1986 року по 24 грудня 1987 року), що із розрахунку 1 місяць служби дорівнює 3 місяцям служби в діючій армії разом становить 3 роки 1 місяць 24 дні
Також судова колегія зазначає, що частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
Згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 05.04.1988, після здобуття юридичної освіти та до призначення на посаду судді, зокрема у період з 22.10.1990 по 14.06.1994, з 21.06.1994 по 10.08.1995, з 18.08.1995 по 13.02.1996, з 21.08.1998 по 31.12.1998 та з 11.01.1999 по 22.03.1999 працював на різних підприємствах на посаді юрисконсульта (а.с.15-18).
Наведене, вказує на те, що стаж роботи позивача на посаді юрисконсульта, підлягає зарахуванню, також, як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, отже, позивач мав стаж роботи в галузі права 3 роки.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених вище правових норм, колегія апеляційного суду підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 3 роки; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 1 рік 4 дні; період проходження строкової військової служби – 1 рік 25 днів; служба на території Демократичної Республіки Афганістан – 3 роки 1 місяць 24 дні.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року в справі № 300/5026/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.