ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року          м.Дніпро         Справа №  908/3707/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач)                                                                                                
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Кредо" 
про стягнення 14 770,54 грн.
          
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Уніка” з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова Компанія “Кредо” про стягнення 14    770,54 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 09.11.2023 між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “УНІКА” (страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземного транспорту “КАСКО” № 826002/4605/0000749, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом “Lexus LX 570”, 2015 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та прикріпленим до нього ззовні та всередині додатковим обладнанням. Строк дії договору встановлено з 21.11.2023 по 20.11.2024. Двадцять першого листопада 2023 року, близько 19 год. 40 хв. у м. Львові по пер. Городоцька Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та транспортного засобу “Volkswagen Caddy”, д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 . Відповідно до довідки про ДТП, схеми місця ДТП, водій транспортного засобу “Volkswagen Caddy”, д.р.н. НОМЕР_3 – ОСОБА_2 вину у ДТП визнав. Згідно рахунку-фактура СТО, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 склала 14  770,54 грн. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів, 24.11.2023 на підставі рахунку № АП00004846 від 22.11.2023 складено страховий акт № 14766277537 та розрахунок суми страхового відшкодування. На підставі зазначеного страхового акту ПрАТ “СК “УНІКА” здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 14 770,54 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу “Volkswagen Caddy”, д.р.н. НОМЕР_3 на момент скоєння ДТП застрахована у ТДВ “СК “КРЕДО” за полісом 217283201, франшиза згідно полісу складає 0,00 грн., ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить 160 000,00 грн. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ “СК “УНІКА” виникло право вимоги до ТДВ “СК “Кредо” з відшкодування завданої шкоди у розмірі 14 770,54 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача основну суму страхового відшкодування у розмірі 14 770,54 грн.
Також, позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2  147,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. 

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова Компанія “Кредо” на користь Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Уніка" страхове відшкодування у розмірі 14  770 грн. 54 коп., витрати по сплаті судового збору на суму 1  073 грн. 60 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 000 грн. 00 коп. 

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка", в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23 скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7 000, 00 грн.
Позивач вважає, що 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною сумою із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, враховуючи гарантовану законом можливість безпосереднього звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації, як і відсутність законодавчо встановленого обов`язку досудового врегулювання спору шляхом звернення із відповідною заявою до особи, відповідальної за матеріальну шкоду, беручи до уваги поведінку як позивача, так і відповідача протягом судового розгляду справи, вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу мають бути покладені на відповідача у повному обсязі.
Розмір винагороди (гонорару) Адвокатського Бюро, по даній справі був обрахований з урахуванням рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 щодо рекомендованих ставок адвокатського гонорару. Так, відповідно до зазначеного вище рішення, розмір рекомендованої ставки гонорару адвоката у справі господарської юрисдикції за складання позовної заяви майнового характеру встановлюється на рівні від 1 (одного) розміру мінімальної заробітної плати, яка на момент складання позову по даній справі складала 6700 грн.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач)  судді: Мороз В.Ф., Чередко А.Є.
Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23; ухвалено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подачі відзиву, заяв, клопотань.
         08.10.2024 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту  2.3.50  Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України  від  26.11.2010 №30, зі змінами, внесеними згідно з Рішеннями Ради суддів України, відповідно до пункту 2.7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/3707/23.
         Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №908/3707/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.
 Ухвалою суду від 14.10.2024 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів; розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
09.11.2023 між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “УНІКА” (страховик, позивач) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземного транспорту “КАСКО” № 826002/4605/0000749, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом “Lexus LX 570”, 2015 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та прикріпленим до нього ззовні та всередині додатковим обладнанням. 
21.11.2023, близько 19 год. 40 хв. у м. Львові по пер. Городоцька Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та транспортного засобу “Volkswagen Caddy”, д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 . 
22.11.2023 страхувальник звернувся до ПрАТ “СК “УНІКА” із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи.
Відповідно до рахунку ТОВ “Львів Авто Преміум”, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 склала 14    770,54 грн. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів, 24.11.2023 на підставі рахунку № АП00004846від 22.11.2023 було складено страховий акт № 14766277537 та розрахунок суми страхового відшкодування.
Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 22.11.2023, рахунок-фактури № АП00004846 від 22.11.2023, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 становить 14 770,54 грн.
За вказаною ДТП, ПрАТ “СК “УНІКА” на підставі страхового акту № 14766277537 від 24.11.2023 та згідно договору здійснило виплату у розмірі 14 770,54 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 126808 від 27.11.2023.
Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21.11.2023, водій “Volkswagen Caddy”, д.р.н. НОМЕР_3 , -   ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП визнав.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної  пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” на підставі полісу № ЕР/217283201, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 160 000,00 грн., франшиза – 0,00 грн.
Вищевказана дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, про що 24.11.2023 складено страховий акт № 14766277537, відповідно до якого страхове відшкодування становить 14 770,54 грн.
Приватне акціонерне товариство “СК “УНІКА” здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 14 770,54 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 126808 від 27.11.2023.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю “Страхова Компанія “Кредо” (надалі - відповідач, ТДВ “СК “Кредо”), що підтверджується полісом № ЕР/217283201, то саме до відповідача, ПрАТ “СК “УНІКА” мало право вимоги в порядку суброгації.
Згідно звіту про оцінку автомобіля № 39375 від 17.11.2022, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля “Lexus LX 570”, д.р.н. НОМЕР_1 склала 14 770,54 грн.
З урахуванням викладеного, предметом розгляду справи є стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 14 770,54 грн.

Приймаючи рішення суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми.
Також, надавши оцінку усім доданим доказам з урахуванням складності справи врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1    000,00 грн. від попередньо заявленої суми (7 000,00 грн.), який відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, рішення оскаржується лише в частині стягнення витрат на правову допомогу. 

З урахуванням меж апеляційного оскарження, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.
Відповідно до  ст. 123 Господарського процесуального кодексу України,  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)  розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України,  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від  21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі  статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі  "East/West Alliance Limited"  проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частині 8  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У разі недотримання вимог частини 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.  Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами  (частини 5, 6  статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6  статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (такий висновок викладено в пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від  19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, у розумінні положень частини 5  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе  виключно  на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9  статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (аналогічний правовий висновок викладено в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №  922/445/19).
Відповідно до статті 26 Закону України  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі  ст. 30 Закону України  «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.
Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.
На підтвердження понесених витрат на  професійну правничу допомогу  позивач  надав  копію Договору про надання правової допомоги № 1/20ю від 31.12.2020, укладеного з АБ “Адвокатське бюро Олександра Лисова “Еквіт”, копію Додаткової угоди № 2 від 09.01.2023 до Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, копію Додаткової угоди № 3 від 01.12.2023 до Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, копію Акту надання послуг № 142 від 15.12.2023 на суму 7   000,00 грн., копію розрахунку витрат на правничу допомогу від 15.12.2023, копію Ордеру на надання правової допомоги Серія АА № 1278640 від 02.02.2023. Також суду надано копію платіжної інструкції № 4619 від 19.12.2023 на суму 7 000,00 грн., що підтверджує понесення (оплату) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. 
В акті надання послуг № 142 від 17.12.2023 зазначені наступні послуги: надання правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції у фіксованій сумі гонорару по страховій справі № 034809 (страховий акт № 14766277537).
Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн., оскільки вважає її неспівмірною щодо складності даної справи, а також занадто завищеною з огляду на обсяги наданої адвокатом правової допомоги та змісту цієї допомоги. У зв`язку із цим відповідач просив суд зменшити витрати на оплату допомоги адвоката до 1 000,00 грн. 
З урахуванням наведеного, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у формі фіксованого гонорару, приймаючи до уваги, що  справа є малозначною, а сума стягнення незначною – 14 770,54 грн, не складною за кількістю доказів; судова практика вирішення цих спорів є сталою;  заперечення відповідача на заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також  принцип диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду  першої інстанції в оскаржуваній частині про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності.
При цьому, апеляційним господарським судом враховуються також висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд апеляційної інстанції не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача). 

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення господарського суду в оскаржуваній частині таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені  ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду відсутні.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 " Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині у даній справі має бути залишено без змін.
Апелянт подав до Центрального апеляційного господарського суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з ТДВ "СК "КРЕДО" на користь ПрАТ "СК "УНІКА" 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.    269,  275,    276,    282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"  на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23 -   залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Запорізької області від 30.01.2024 у справі №908/3707/23- залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.12.2024

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд 

Суддя                                                                                                                  Ю.Б. Парусніков