КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/4452/24                                                                                         Головуючий 1-ї інстанції: Дорошенко С.І.
Провадження №33/824/3691/2024                                                                     Доповідач: Яковлева В.С.
   ПОСТАНОВА                                                                
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
07 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С., з секретарем судового засідання - Міщенко О.В., за участю особи щодо якої провадження у справі закрите ОСОБА_1 , захисника - адвоката Тилика Т.М., прокурора Гнатюка О.Ю. ( в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , -
 
В С Т А Н О В И В
 
Цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду є незаконною, необгрунтованою, невмотивованою та упередженою, яка має дискримінаційний характер. Зазначає, що в судовому засіданні вину не визнав та його фактично було позбавлено права на захист, так як адвокат перебував у запланованій відпустці, а суддя суду першої інстанції штучно створила умови з яких змусила ОСОБА_1 відмовитись від адвоката. Зазначає, що після того як він припинив виконання функцій держави 07.11.2023 року, лише 18.12.2023 року отримав повний розрахунок з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, що позбавило його можливості подати належну декларацію протягом визначеного законодавством терміну. Крім того, апелянт стверджує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, в порушення ст. 51-2 ЗУ «Про запобігання корупції» відсутнє письмове повідомлення від Національного агентства з питань запобігання корупції про факт неподання декларації за результатами контролю, після отримання якого ОСОБА_1 повинен був протягом десяти днів подати декларацію у визначеному законом порядку. Вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. Судом першої інстанції та працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення були порушені та проігноровані гарантії прав та свобод. Стверджує, що його підписи у протоколі про адміністративне правопорушення про визнання його вини не відповідають дійсності та його волевиявленню.  Зазначає, що свою вину не визнавав, судом не досліджено належним чином його особу, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності та фактичним обставинам, оскільки належних та допустимих доказів не було належним чином надано на підтвердження ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Апелянт стверджує, що судом не було враховано те, що з  дня виявлення адміністративного правопорушення до часу розгляду справи про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією відносно нього, минуло понад шість місяців, оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП минули строки для накладення стягнення за адміністративне правопорушення. Вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 8 та ч. 4 ст. 38 КУпАП.                                                                                                                      Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Тилика Т. М., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора  Гнатюка О.Ю. , який вважав постанову законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.                                      Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , який є суб*єкт декларування, несвоєчасно, тобто 18.12.23 року, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов*язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України « Про запобігання корупції», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.                                                                                                           Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що  пом`якшують  і   обтяжують   відповідальність,  чи заподіяно майнову шкоду, а  також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.                        Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.                                                                                                                                      Висновок суду щодо вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених в постанові,  підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.                                                                                                                     Доводи  ОСОБА_1  про відсутність підстав для встановлення його вини, оскільки минули строки, встановлені ст. 38 КУпАП  не відповідають вимогам закону. В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнав. За таких обставин, виконуючи вимоги закону суд повно, всебічно й об`єктивно дослідив всі обставини справи і встановив, що було вчинено адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 винний в його вчиненні, а також, що на момент розгляду справи сплинули строки, передбачені ст. 38 КУпАП та останній не підлягає адміністративній відповідальності.  Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.            Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції»                  № 1700-VII від 14.10.2014 зі змінами та доповненнями /далі - Закон/, особи, зазначені у п. 1, п.п. "а" і "в" п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.                                                                                                 Наказом НАЗК «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 08.11.2023 № 252/23 визначено порядок заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до якого декларація при звільненні подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.               ОСОБА_1 , будучи поліцейським, під час звільнення з посади поліцейського 07.11.2023, зобов`язаний був подати декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, протягом тридцяти днів з дня припинення діяльності, тобто до 00:00 год 07.12.2023.                                                                                                                                 Згідно з відомостями з Реєстру, декларацію особи, яка припиняє діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, ОСОБА_1 подав лише 18.12.2023 о 13:47 год, тобто несвоєчасно.                                                                                                                                   Доводи апелянта про несвоєчасне подання декларації з поважних причин, були предметом перевірки судом першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними. При цьому відсутність письмового повідомлення НАЗК про факт неподання ОСОБА_1  декларації не впливає на законність прийнятого судом рішення.                                                          Посилання апелянта про порушення права на захист є надуманими, оскільки судом розглянуто справу за відсутності захисника за згодою самого ОСОБА_1 .                            На підставі викладеного, приходжу до висновку, що судом вірно встановлено фактичні обставини справи про порушення  ОСОБА_1 корупційного законодавства.          Суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дотримався вимог як матеріального, так і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови судді щодо  ОСОБА_1  немає.                                             Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
                                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.          Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1  - залишити без змін.                                             Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                                   Київського апеляційного суду                                                    В.С. Яковлева