ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 448/1440/22
провадження № 51-5931км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                       ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022140000000093, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острога Рівненської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201, частинами 1, 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року затверджено угоду від 26 січня 2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника останнього - адвоката ОСОБА_10 .
За цим вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201, частинами 1, 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 000 грн; ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн; ч. 2 ст. 263 КК України в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 грн, без конфіскації майна ; ч. 1 ст. 309 КК України в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 грн, без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 96-1 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до транспортного засобу - автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який конфісковано у власність держави.
Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна та запобіжного заходу у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він за не встановлених досудовим розслідуванням обставин на території України, точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, незаконно придбав: обріз спортивної дрібнокаліберної гвинтівки калібру 5,6 мм моделі «ТОЗ-7а» із затвором, що є нестандартною нарізною вогнепальною зброєю; 150 патронів кільцевого запалювання калібру 5,6 мм, які є боєприпасами до спортивно-мисливської нарізної вогнепальної зброї; шашку, кинджал, три багнет-ножі та бойовий ніж, які є холодною зброєю; два пакети з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 9,70 г, для особистого вживання; пристрій для куріння наркотичних засобів.
Далі ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , плануючи поїздку до Італійської Республіки, з метою приховування від митного контролю помістив раніше придбану зброю, боєприпаси та особливо небезпечний наркотичний засіб, а також газовий пістолет з набоями, мисливську гладкоствольну рушницю, ножі, монети, марки, ікону, авіаційні вимірювальні прилади, паперові радянські гроші, що не є предметами контрабанди, визначеними ст. 201 ККУкраїни, однак щодо яких існують обмеження згідно з Митним кодексом України, у конструктивній порожнині за газовим балоном у багажнику власного транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 для їх подальшого переміщення через митний кордон України та доставки в країни Євросоюзу.
31 травня 2022 року приблизно о 17:00 ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 через МАПП «Шегині» Львівської митниці в напрямку виїзду з України, умисно, незаконно, контрабандним способом, з приховуванням від митного контролю в конструктивній порожнині за газовим балоном у багажнику вказаного автомобіля, намагався перемістити через митний кордон України раніше придбану зброю, боєприпаси та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, а також речі та предмети, що не є предметами контрабанди, визначеними ст. 201 КК України, однак щодо яких існують обмеження згідно з Митним кодексом України, проте не зміг цього зробити, оскільки під час проведення поглибленого огляду працівники Львівської митниці виявили їх в конструктивній порожнині багажника його транспортного засобу.
Не погоджуючись із наведеним вище рішенням суду в частині застосування спеціальної конфіскації, представник ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_8 ) - адвокат ОСОБА_7 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок від 30 січня 2023 року та виключити з нього положення про спеціальну конфіскацію автомобіля «Hyundai Sonata».
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
У цьому провадженні були постановлені такі судові рішення:
-          ухвала Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 та повернуто апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України;
-          постанова Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 січня 2024 року, якою касаційну скаргу представника  ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволено, ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року про повернення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 не надала суду переконливих та достатніх доказів того, що автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є дійсно спільною власністю подружжя. Також вказує на те, що висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_6 проживає спільно з ОСОБА_8 , веде спільне господарство, спільно виховують сина не відповідають фактичним обставинам та є надуманими. Стверджує, що  ОСОБА_6 з 06 травня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із  ОСОБА_8 . 16 жовтня 2020 року, в період шлюбу, ними був придбаний автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 з дитиною виїхала за межі України (до Італії), що підтверджується відміткою про перетин кордону 02 травня 2022 року, де і перебуває на даний час. ОСОБА_8 увесь час знаходився на території України, та перебував під слідством. На думку адвоката, конфіскований автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, та не підлягає конфіскації. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України частина вказаного автомобіля належить ОСОБА_6 , оскільки він був придбаний під час шлюбу за спільні кошти, та вона не була обізнана про використання автомобіля для здійснення злочинної діяльності. Також зазначає, що, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію спільного майна, суд не залучив ОСОБА_6 до участі у справі, чим порушив її право на володіння майном та захист цього права. 
Від учасників судового провадження заперечень на зазначену касаційну скаргу не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 обґрунтованою та просила її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно з приписами ст. 413 КПК України, зокрема, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про істотні порушення вимог кримінального процесуального та неправильне застосування кримінального законів в частині застосування спеціальної конфіскації, то Суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відповідно до положень ст. 96-1 КК України «спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу…» 
За ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України випадках - до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляд Мостиського районного суду Львівської області надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_8 . В угоді останній, між іншим,  відповідно до вимог ч. 1 ст. 96-1 КК України, погодився на застосування спеціальної конфіскації у власність держави, а саме: автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності та який ОСОБА_8 використовував під час вчинення кримінального правопорушення.
Місцевий суд, постановляючи вирок про затвердження угоди від 26 січня 2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 , виконуючи приписи ст. 96-1 КК України застосував спеціальну конфіскацію і конфіскував у власність держави автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Застосовуючи такий захід кримінально-правового характеру, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Вказаний вирок про затвердження угоди ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржував.
Разом з тим, не погоджуючись із наведеним вище рішенням суду в частині застосування спеціальної конфіскації, представник ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_8 ) - адвокат ОСОБА_7 подав до апеляційного суду скаргу, в якій просив змінити вирок від 30 січня 2023 року та виключити з нього положення про спеціальну конфіскацію автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Львівський апеляційний суд ухвалою від 08 квітня 2024 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду без змін, дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 не надала апеляційному суду жодних переконливих та достатніх доказів, що автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є дійсно спільною власністю подружжя. При цьому зазначив, що в даному випадку будь-які спірні питання, що виникнуть чи виникли між подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щодо майнових прав на автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мають бути вирішені у цивільному порядку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.
Так, в матеріалах провадження є копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 від 16 жовтня 2020 року. Проте, у справі відсутні будь - які документи (договір купівлі-продажу, договір дарування, спадковий договір та інше), згідно яких ОСОБА_8 набув у власність вказанийавтомобіль і докази, які б свідчили про те, чи дійсно цей автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що ОСОБА_6 не надано достатніх доказів того, що саме у шлюбі був придбаний автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та є їх з ОСОБА_8 спільною власністю.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що за обставин цього кримінального провадження, рішення місцевого суду, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, про застосування спеціальної конфіскації, є правильним.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість висновків суду апеляційної інстанції, касаційна скарга не містить.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
З огляду на викладене, підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 рокустосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7  - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                ОСОБА_3