П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/21598/24	

                                                                                                                                       Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
                                                                                   Дата і місце ухвалення  30.09.2024 р., м. Одеса
                     
П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

                       судді – доповідача –  Шеметенко Л.П.
                                                    судді –  Градовського Ю.М.
                                                    судді –  Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.04.2024 року №213050038293 щодо відмови у призначенні пенсії за зниженим пенсійним віком згідно частини другої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за зниженим пенсійним віком згідно частини другої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як потерпілому від Чорнобильської катастрофи: Категорії осіб, які постраждали особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, з моменту отримання права на пенсію 22.04.2023 р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.04.2024 року №213050038293 про відмову у призначенні пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за зниженим пенсійним віком згідно частини другої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як потерпілому від Чорнобильської катастрофи: Категорії осіб, які постраждали особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, з моменту звернення із заявою про призначення пенсії 15.04.2024 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості, при цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Апелянт зазначає, що за наданими позивачем документами встановлено відсутність станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років необхідного проживання на території гарантованого добровільного відселення. Не погоджуючись із висновками суду, апелянт стверджує, що посвідчення  особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт проживання позивача на території  гарантованого добровільного відселення станом на момент аварії, проте не свідчить про наявність права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки необхідною умовою є факт проживання або роботи особи на зазначеній території не менше трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно даних посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.
15 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.
До заяви позивач додав, зокрема, наступні документи: військовий квиток НОМЕР_2 від 16.05.1987 року, виданий «Заводским районным военным комиссариатом г. Николаева» (мовою оригіналу); копію посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1995 року; довідку видану Гуто-Боровенським старостинським округом виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 29.03.2024 року №696, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав і був зареєстрований в с. Полиці, Камінь-Каширського району, Волинської області; довідка видана відокремленим структурним підрозділом «Миколаївський фаховий коледж транспортної інфраструктури Українського державного університету науки і технологій» від 05.04.2024 року №103; трудова книжка НОМЕР_3 .
За результатами розгляду прийнято рішення №213050038293 від 22 квітня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку з відсутністю на 1 січня 1993 року не менше 3 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення. На дату звернення із заявою позивача від 15.04.2024 року: вік ОСОБА_1 - 55 років 02 місяці 27 днів.
Згідно зазначеного рішення, період з 01.09.1986 року по 17.05.1987 року не зараховано до періоду роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення, оскільки згідно довідки виданої відокремленим структурним підрозділом «Миколаївський фаховий коледж транспортної інфраструктури Українського державного університету науки і технологій» від 05.04.2024 року №103, ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Миколаївського технікуму залізничного транспорту імені академіка В.М. Образцова з 01.09.1986 року по 15.05.1987 року (надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до армії за наказом №220 від 15 травня 1987). Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 16.05.1987 року проходив строкову військову службу з 16.05.1987 року по 07.06.1989 року.
Позивач, вважаючи, що відмова у призначенні пенсії за віком, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи є незаконною та такою, що порушує його право на пенсію згідно ст. 46 Конституції України, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 року він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення та дії якого оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачу статус скасований.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону № 796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986 року.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №7 96-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 3акону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості, при цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки від 29.03.2024 року №696 ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований на території гарантованого добровільного відселення, зокрема, з дня народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 (у тому числі станом на 26 квітня 1986 року).
Водночас, з 01.09.1986 року по 15.05.1987 року позивач навчався на денному відділенні Миколаївського технікуму залізничного транспорту імені академіка В.М. Образцова з 01.09.1986 року по 15.05.1987 року (надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до армії за наказом №220 від 15 травня 1987).
Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 16.05.1987 року проходив строкову військову службу з 16.05.1987 року по 07.06.1989 року.
З 04.06.1990 року і зокрема станом на 01 січня 1993 року позивач працював на Херсонській дистанції шляху Одеської залізниці.
Колегія суддів звертає увагу на те, що постійне місце роботи (навчання) позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак, факт навчання у місті Миколаїв та факт роботи у місті Херсон заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення (село Полиці Камінь-Каширського району Волинської області) в цей період.
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки станом на 01 січня 1993 року ОСОБА_1 постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Правову позицію аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року в адміністративній справі № 500/2422/23.
Щодо посилань суду першої інстанції на наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), колегія суддів зазначає наступне.
Так, статтею 14  Закону №796-ХІІ визначено, що до 3 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи віднесені, зокрема особи, які 1) постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або 2) які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій.
Таким чином, оскільки позивач станом на 26 квітня 1986 року проживав на території гарантованого добровільного відселення на день аварії, він безумовно відноситься до 3 категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи.
Натомість, статтею 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що із зменшенням пенсійного віку пенсії надаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
З урахуванням обставин справи та наведених правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявність у позивача відповідного посвідчення безумовно підтверджує факт його проживання або праці у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.04.2024 року №213050038293 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням вимог статті 55 Закону №796-ХІІ, є правомірним та не підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області  – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року – скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.12.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Ю.М. Градовський

Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька