ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р.	Справа № 545/42/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
                                    позивач ОСОБА_1 
           представник відповідача Тимошенко К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., м. Полтава, по справі № 545/42/17
за позовом             ОСОБА_1      
до           Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,           Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області                      
        про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірними дії Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи із 84 % суми заробітної плати з урахуванням не врахованих раніше виплат: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати, які були нараховані та отримані та на них були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Полтавське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця на підставі норм Закону України «Про державну службу», що діяв на час призначення пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 84 % суми заробітної плати, з урахуванням раніше не врахованих при призначенні пенсії «інших виплат» (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати), згідно з заявленою оновленою довідкою Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.12.2016 р. № 535/10/16-31-05-58.
До Полтавського районного суду Полтавської області звернулась ОСОБА_1 із заявою, поданою в порядку ст. 382 КАС України, в якій просила суд: встановити відповідачу новий строк для подання звіту; зобов`язати Головне  управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно, протягом 30 днів з дня постановлення ухвали подати до суду звіт щодо виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017, з урахуванням ухвали Полтавського районного суду від 05.06.2020 та ЗУ "1058-IV" ст. 42 "Індексація" на день надання звіту по справі № 545/42/17; для проведення детального аналізу виконання рішення суду з врахуванням чинного законодавства на согоднішній день - надати додатки згідно переліку (Дод. № 3); попередити (роз`ясняли, ухвала 11.01.2021) керівника ГУПФ України про відповідальність за виконання згідно чинного законодавства. 
Заява обґрунтована тим, що боржником не виконана належним чином постанова суду та невірно проведений перерахунок пенсії.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 скасувати та ухвалити постанову, якою заяву про встановлення судового контролю задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідач неправильно здійснив  перерахунок пенсії державного службовця, зобов`язання здійснити який покладено на нього в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання органом пенсійного фонду постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою заяву про встановлення судового контролю задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.  
Заслухавши доповідь судді-додповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно з вимогами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Тобто, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
З огляду на викладене, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимим доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишається невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року по справі №640/3719/18, від 04 березня 2020 року по справі №539/3406/17.
При цьому, застосування такого контролю у формі встановлення строку на подання звіту про виконання судового рішення може відбуватися як при прийнятті рішення у справі, так і пізніше. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі №235/7638/16-а, в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а, у постанові від 26 березня 2020 року у справі №823/175/17.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Судовим розглядом встановлено, що постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірними дії Полтавського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи із 84 % суми заробітної плати з урахуванням не врахованих раніше виплат: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати, які були нараховані та отримані та на них були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Полтавське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця на підставі норм Закону України «Про державну службу», що діяв на час призначення пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 84 % суми заробітної плати, з урахуванням раніше не врахованих при призначенні пенсії «інших виплат» (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати), згідно з заявленою оновленою довідкою Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.12.2016 р. № 535/10/16-31-05-58.
Таким чином постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 по справі № 545/42/17 набрала законної сили 17.10.2018. 
Ухвалою Полтавського районного суду від 05.06.2020 роз`яснено, що виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 по справі № 545/42/17 в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 необхідно здійснювати з 01.12.2015 у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Як убачається зі змісту заяви про застосування заходів судового контролю, ОСОБА_1 зазначає про неналежне виконання боржником рішення суду та не проведення перерахунку пенсії.
В свою чергу, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку з 16.10.2006 відповідно до Закону України "Про державну службу".
З 01.02.2008 відповідно до заяви від 24.03.2008 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати державних службовців відповідно до наданої довідки про заробітну плату від 24.03.2008 №540/10/05-046.
Вищезазначену постанову Полтавського районного суду було виконано в повному обсязі з 17.10.2018 (з дати набрання постановою законної сили) розпорядженням відділу від 04.12.2018                 № 916190149720. Після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про державну службу" зменшився до 2936,15 грн. (заявниця отримувала проіндексовану пенсійну виплату на рівні 3093,77 грн.).
Оскільки виконання судового рішення проводилось за попередній період в грудні 2018 року і розмір пенсії заявниці після його виконання зменшився до 2936,15 грн., в тому числі: 2539,54 грн. - основний розмір пенсії від середнього заробітку (3023,26x84%); 368,21 грн. - фіксована індексація; 28,40 грн. - доплата (бюджет 2010 року), то виникла переплата пенсії за період з 17.10.2018 по 31.12.2018 в розмірі 391,51 грн.
На виконання ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.06.2020 по справі №545/42/17, якою було надано роз`яснення щодо виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 по справі №545/42/17 в частині здійснення перерахунку пенсії, розпорядженням від 13.10.2020 з 01.12.2015 проведено перерахунок пенсії державного службовця відповідно до постанови Полтавського районного суду від 24.01.2017 по справі №545/42/17 провадження №2-а/545/15/17 та ухвали Полтавського районного суду від 05.06.2020 по справі №545/42/17 провадження №6-а/545/3/20, виходячи із 84% суми заробітної плати, з урахуванням раніше не врахованих при призначенні пенсії "інших виплат" (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати), визначених у довідці Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.12.2016 №535/10/16-31-05-58.
Внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії заявниці зменшився до 2567,94 грн. Виникла переплата пенсії за період з 01.12.2015 по 28.02.2019 в розмірі 19800,62 грн. 
Після проведення додаткової перевірки розпорядженням від 05.02.2021 переглянуто розмір пенсії з 01.12.2015 з врахуванням фіксованої індексації 368,21 грн. та доплати по постанові Кабінету Міністрів України від 05.05.2010 № 331 - 28,40 грн., який становив 2936,15 грн. Відповідно до службової записки управління з питань виплати пенсій сума переплати за період з 01.12.2015 по 16.10.2018 зменшилась до 5440,53 грн.
Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем виконано зобов`язання в межах, визначених постановою Полтавського районного суду Полтавської області  від 24.01.2017 року у справі № 545/42/17.
В ході розгляду справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 зверталася у грудні 2020 року до суду із заявою про визнання дій протиправними та про надання звіту про виконання рішення суду по справі № 545/42/17. 
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.01.2021, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021, заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати заявнику ОСОБА_1 детальний звіт про виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 та ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.06.2020 по справі № 545/42/17 протягом 10 робочих днів з моменту отримання ухвали. У іншій частині вимог – відмовлено.
На виконання ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 29.01.2021 надало до суду звіт про виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 та ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.06.2020 по справі № 545/42/17, а також уточнення до звіту від 22.02.2021 № 1600-0803-8/14612.
Колегія суддів зазначає, що зміст заяви про встановлення судового контролю, яка є предметом розгляду в межах спірних правовідносин, свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично  не погоджується з наданим звітом та з проведеним перерахунком пенсії на виконання судового рішення.
Разом з тим, суд зазначає, що вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання щодо встановлення судового контролю за рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.
Необхідно також зауважити, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 382 КАС України, суд не вирішує спору повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення.
При цьому, необхідно зауважити, що суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, а тому, доводи позивача стосовно протиправності дій відповідача щодо невиконання рішення є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, на переконання суду, в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивачем вчинялися дії, що спрямовані на виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017 року у справі №545/42/17 в примусовому порядку.
Так, в матеріалах справи міститься  Інформація про виконавче провадження № 58033956, згідно якої 23.01.2019 виконавчий документ (виконавчий лист від 09.01.2018 № 545/42/17, дата набрання рішенням чинності 17.10.2018, резолютивна частина документа: Зобов`язати Полтавське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця на підставі норм Закону України «Про державну службу», що діяв на час призначення пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 84 % суми заробітної плати, з урахуванням раніше не врахованих при призначенні пенсії «інших виплат» (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати), згідно з заявленою оновленою довідкою Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.12.2016 р. № 535/10/16-31-05-58.) повернуто стягувачу (п. 1                 ч. 1 ст. 37, за письмовою заявою стягувача).
Згідно відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області вих. 02.1.18/10952 від 21.07.2021, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 58112753 з примусового виконання виконавчого листа 545/42/17, виданого 09.01.2019 (за яким необідно зобов`язати Полтавське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця на підставі норм Закону України «Про державну службу», що діяв на час призначення пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 84 % суми заробітної плати, з урахуванням раніше не врахованих при призначенні пенсії «інших виплат» (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових проблем та індексації заробітної плати), згідно з заявленою оновленою довідкою Державної фіскальної служби у Полтавській області від 19.12.2016 р. № 535/10/16-31-05-58), яке було закінчено 03.06.2019 відповідно до п. 11 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".   
З урахуванням вищенаведеного, проаналізувавши доводи позивача щодо поданої заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви та зобов`язання відповідача повторно, протягом 30 днів з дня постановлення ухвали подати до суду звіт про виконання Полтавського районного суду Полтавської області від 24.01.2017.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №545/42/17.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, дійшла висновку, що при її прийнятті, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала  Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 року по справі  № 545/42/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12.06.2024 по справі                            № 545/42/17 залишити без змін.
    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  01.10.2024 року