ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5917/24 Справа № 242/165/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І., 
сторони справи :
позивач – Акціонерне товариство «ОТП БАНК»
відповідач- ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року, ухваленого суддею Черковим В.Г. у м.Селидове Донецької області (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 
ВСТАНОВИВ 
У грудні 2023 року позивач Акціонарне товариство «ОТП БАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову зазначив, що 19.02.2019 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2022877495, згідно з яким на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий за заявою відповідача, було встановлено кредитний ліміт, з нарахуванням 5% на місяць за користування кредитом.
АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю. 
Відповідач використав кредит в загальному розмірі 46 000,00 грн. та не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 905,81 грн., з яких: 46 000,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 21 905,81 грн. – заборгованість по відсотках. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати по справі.
Рішенням Селидівського міського суду Донецького області від 25 березня 2024 року позовні вимоги Акціонарного товариства «ОТП БАНК»  до ОСОБА_1 ,  про стягнення кредитної заборгованості задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонарного товариства «ОТП БАНК» заборгованість за кредитним договором №2022877495  від 19.02.2019 у розмірі 67905 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ять)грн. 81 коп., з яких: 46 000 (сорок шість тисяч) грн.00 коп. – заборгованість по тілу кредиту; 21 905 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ять) грн.81 коп. – заборгованість по відсотках.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонарного товариства «ОТП БАНК» судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири)грн. 00 коп.
Відповідач ОСОБА_1 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.257 ЦПК Українби позов залишити без розгляду.
При цьому, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що до матеріалів справи долучено довіреність на ім`я представника позивача ТОВ «ПАРУС ФІНАНС», в особі ОСОБА_2 , строк, якої закінчився 31.12.2023 року. Вищевказана довіреність підписана ОСОБА_3 , питань щодо легітимності якого не виникає та ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності від 12.10.2021 Статуту та рішення Правління №40 від 26.04.2004, копії яких не долучено до справи.
Також відповідач вказує на те, що до довіреності не долучено копію договору доручення №01/09/21 від 01.09.2021, що свідчить про те, що позовну заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 19.02.2019 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2022877495 для придбання товару, загальний розмір кредиту 19710,00 грн. з остаточним терміном повернення кредиту 19.02.2021 року. Заборгованість по відсоткам має бути сплачена щомісячно. Погашення кредиту відбувається за графіком.
Відповідно до розділу 2 Кредитного договору, відповідач, попередньо ознайомившись з умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua, виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб.
Відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки.
На картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий за заявою відповідача, було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначений правилами користування карткою.
Згідно із умовами обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом Банком нараховані проценти, розраховані на підставі процентної ставки, розмір якої визначений тарифами Банку.
Розділ 2 Кредитного договору передбачає, що за користування кредитом АТ «ОТП Банк» нараховує проценти у розмірі 5% в місяць.
Свої зобов`язання за Договором АТ «ОТП Банк» виконав. 
Згідно зі звітом-рахунком відповідач використав кредит в загальному розмірі 46000,00 грн.
Відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у Договорі, чим порушив взяті на себе зобов`язання за Договором.
19.10.2023 позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості. 
Станом на 10.10.2023 заборгованість за картковим рахунком за Кредитним договором №2022877495  від 19.02.2019 становить 67 905,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 46000,00 грн.; заборгованість за відсотками 21905,81 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Банку, виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача про те, що позовну заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, що є підставою для залишення позову без розгляду, з огляду на таке.
 Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості останнім не оскаржується і у цій частині не переглядається.
Доводи відповідача щодо не процесуальної дієздатності представника позивача були предметом розгляду судом першої інстанції, при цьому, місцевий суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що представником позивача до позову додані належні та достатні документи на підтвердження її повноважень представляти в суді інтереси АТ «ОТП БАНК».
Так, матеріалами справи встановлено, що позовна заява Акціонерного товариства «ОТП БАНК» підписана представником Банку за довіреністю Аліною Паладич (а.с.3). 
З доданої до позовної заяви копії довіреності від 20.03.2023 року, встановлено, що Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (далі Довіритель), що є платником податку на прибуток на загальних підставах, в особі ОСОБА_5 , Голови Правління, якій діє на підставі Статуту та ОСОБА_6 , Члена Правління, якій діє на підставі довіреності від 12.10.2021 р. (реєстр №921), посвідченої приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є. та які діють спільно на підставі Статуту та Рішення Правління №40 від 26.04.2004 р. (нова редакція 29.12.2021року) уповноважують представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Парус Фінанс» в особі Паладич А.О. представляти інтереси довірителя в судах загальної юрисдикції (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи. Довіреність підписано Головою Правління В.Мудрим та Членом Правління Т.Проць. Довіреність видана без права передорученн терміном до 31 грудня 2023 року (а.с.60).
Також матеріалами справи встановлено, що позову заяву з додатками представник позивача ОСОБА_2 направила на адресу суду засобами поштового зв`язку 21 грудня 2023 року, що підтверджено поштовим конвертом з відбитком поштового відділення про дату отримання поштового відправлення (а.с.62).
Таким чином, на час складення, підписання та відправлення позовної заяви з додатками дія довіреності представника позивача була дійсною, оскільки строк дії довіреності закінчувався 31 грудня 2023 року.
 Відповідно до положень ч.7  ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представник позивача.
Згідно з нормами ч.1 ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.
Статтею 248 ЦК України визначено підстави припинення представництва за довіреністю.
Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами на час подачі позову до суду 21.12.2023 року повноваження представника позивача ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 20.03.2023 року, не були закінчені. 
Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї особи.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17 березня 2021 року в справі   №360/1742/18).
За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року в справі №923/876/16).
Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.
Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення - довірителем і повіреним.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Акціонерне товариство «ОТП БАНК» є юридичною особою, керівником якої є ОСОБА_5 , який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва щодо представництва від імені юридичної особи (а.с.59).
Довіреність про представництво інтересів Акціонерного товариства «ОТП БАНК» Паладич А.О. підписана керівником юридичної особи ОСОБА_5 та засвідчена печаткою юридичної особи, окрім того у довіреності визначені повноваження представника, зокрема право подавати (підписувати) позовні заяви, а відтак доводи відповідача про те, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності є необґрунтованими, як і доводи про те, що на час подачі позову до суду довіреність представника втратила чинність.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави його скасування відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2024 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: