П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/579/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Шуляк Л.А. 
Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
27 листопада 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 датований 23.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення за наслідком такого розгляду з врахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставин:
- щодо потреби бабусі позивача ОСОБА_2 у опіці або піклуванні, перебуванні її на обліку в Органі опіки та піклування за місцем проживання, або в органах соціального захисту населення, де їй може бути призначений відповідний соціальний працівник, який здійснює постійний догляд за особою похилого віку;
- чи звертався позивач до Органу опіки та піклування Бердичівської міської ради про вирішення питання про призначення його опікуном або піклувальником над бабусею ОСОБА_2 ;
- на яких законних підставах позивач самостійно прийняв для себе рішення, що лише він може здійснювати постійний догляд за бабусею.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України та 25.02.2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022.
З 07.05.2023 по даний час позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення.
Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Серії 12ААА №080868 15.01.2015 ОСОБА_2 має першу Б "по зору" групу інвалідності з 04.12.2014 на підставі загального захворювання, яка встановлена безтерміново.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як зазначає позивач, є бабусею ОСОБА_1 , який до початку повномасштабного вторгнення росії (24.02.2022) здійснював за нею догляд, що підтверджується актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023.
10.08.2023 позивачем подано до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підтвердження усіх обставин ОСОБА_1 , до рапорту на звільнення від 10.08.2023 було додано копію посвідчення особи з інвалідністю (Серія НОМЕР_2 ); копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (Серія 12 ААА № 080868); копію паспорту ( НОМЕР_3 від 29.06.1999 року); копію картки платника податків; копію свідоцтва про укладання шлюбу ( НОМЕР_4 ); копію свідоцтва про народження ( НОМЕР_5 ); копію паспорту ( НОМЕР_6 від 06.10.2006 року); копію картки платника податків; акт обстеження місця проживання; копію свідоцтва про шлюб ( НОМЕР_7 ); копію свідоцтва про народження ( НОМЕР_8 ).
Як наголошує позивач, даний рапорт на звільнення від 10.08.2023 з доданими до нього документами зареєстровано 14.08.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 .
Однак Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту на звільнення від 10.08.2023 з доданими до нього документами, посилаючись на те, що відсутні підстави, визначені законом, про що свідчить відмітка на рапорті на звільнення від 10.08.2023.
У зв`язку з вказаним, в листопаді 2023 року позивач звернувся з рапортом, у якому просив про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 .
На підтвердження усіх обставин позивачем до рапорту на звільнення від 23.11.2023 було додано нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження громадянина України ОСОБА_1 ; копію військового квитка громадянина України ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію паспорта громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868; нотаріально засвідчену копію виписки із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію посвідчення громадянки України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ; оригінал акту обстеження місця проживання від 02.08.2023.
Військова частина НОМЕР_1 14.12.2023 відмовила у задоволенні рапорту на звільнення від 23.11.2023 з доданими до нього документами посилаючись на те, що документи, які долучені до рапорту, не дозволяють прийняти законне рішення про звільнення позивача з військової служби за вказаною обставиною.
Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки його бабуся є особою з інвалідністю I групи та потребує постійного догляду, а тому дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_4 з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи є протиправними.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року, то суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача датований 23.11.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення за наслідком такого розгляду з врахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
При цьому, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частинами 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення №1153/2008).
Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Для звільнення за цих обставин військовослужбовець зобов`язаний подати, зокрема, рапорт та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, в даному спорі – докази необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з відповідним рапортом до відповідача, надав докази на підтвердження викладених у рапорті обставин: нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження громадянина України ОСОБА_1 ; копію військового квитка громадянина України ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію паспорта громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 080868; нотаріально засвідчену копію виписки із постанови лікарсько-консультативної комісії № 2 від 20.11.2023 року на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію посвідчення громадянки України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ; оригінал акту обстеження місця проживання від 02.08.2023 .
Суд встановив, що ОСОБА_2 є бабусею позивача. У свою чергу, відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Серії 12ААА №080868 15.01.2015 ОСОБА_2 має першу Б "по зору" групу інвалідності з 04.12.2014 на підставі загального захворювання, яка встановлена безтерміново.
На думку позивача, вищезазначені документи свідчать наявність підстав для звільнення з військової служби.
Між тим, відповідач, розглянувши рапорт позивача про звільнення, прийняв рішення про відмову з тих підстав, що зі змісту наданої позивачем нотаріально завіреної копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAA №080868 вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю І групи, яка потребує стороннього догляду. Відповідач зазначив, що норма Закону, на яку позивач посилається як на підставу звільнення з військової служби, передбачає необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, що у вказаному медичному документі не зазначено. Крім того, враховуючи абсолютну залежність осіб з інвалідністю І групи від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій позивачем не підтверджено факт спільного проживання із ОСОБА_2 як необхідної умови здійснення щодо неї постійного догляду. Також до рапорту не надано відповідного рішення органу з питань соціального захисту населення про призначення ОСОБА_2 соціальної послуги з постійного догляду.
Надаючи оцінку таким доводам сторін суд зазначає таке.
Суд враховує, що постійний догляд за особою з інвалідністю І групи є по своїй суті різновидом соціальної послуги, яка надається такій особі за наявності потреби у зв`язку з життєвими обставинами.
Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про соціальні послуги» отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Згідно з п.п. «ґ» ч.15 ст.1 цього Закону інвалідність є одним з чинників, що можуть зумовити складні життєві обставини.
Частиною 3 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги» передбачено, що до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до ч.6, 7 та 8 цієї статті передбачено, що фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи.
Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міської ради міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
Однією з істотних умов такого договору є кількість годин надання соціальних послуг з догляду на місяць.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про соціальні послуги» рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору приймає відповідний надавач.
У разі введення надзвичайного або воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях для невідкладного надання соціальних послуг структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону, може надати право надавачам соціальних послуг державної/комунальної власності приймати рішення про надання соціальних послуг екстрено (кризово) (консультування, надання притулку, догляд, підтримане проживання, короткотермінове проживання, натуральна допомога, транспортні послуги тощо) особам/сім`ям, які опинилися у складних життєвих обставинах через шкоду, завдану пожежею, стихійним лихом, катастрофою, бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією.
Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг приймається протягом 10 робочих днів з дня одержання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах.
Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг екстрено (кризово) приймається невідкладно, не пізніше однієї доби з моменту одержання відповідної заяви, звернення, повідомлення.
Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг не пізніше трьох робочих днів після його прийняття видається або надсилається заявнику. У рішенні про надання соціальних послуг обов`язково зазначаються результати оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах та надавач соціальних послуг. Рішення про відмову у наданні соціальних послуг має бути вмотивованим.
Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.
Аналіз вказаних норм законодавства в контексті спірних правовідносин дає підстави суду дійти висновку, що рішення про надання соціальної послуги на непрофесійній основі - здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, в тому числі членом сім`ї отримувача соціальної послуги, приймається у встановленому порядку уповноваженим органом системи надання соціальних послуг.
При цьому, при прийнятті такого рішення фахівцем з соціальної роботи оцінюються потреби особи у соціальних послугах, шляхом аналізу документів, фактів та інформації, зібраних під час спілкування з особою/сім`єю та їхнім найближчим оточенням, а також отриманих від юридичних та фізичних осіб у встановленому порядку (ст.20 Закону).
Тобто, оцінка фактичних обставин проживання, необхідних потреб у догляді в особи з інвалідністю І групи та кола осіб, які можуть надавати такі послуги, належить до компетенцій уповноважених органів системи надання соціальних послуг, а не командування військової частини.
Суд також зауважує, що у разі відмови уповноваженим органом у наданні соціальної послуги, зацікавлена особа може доводити в судовому порядку необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи лише конкретним членом його сім`ї.
Долучені позивачем до рапорту та суду документи не доводять необхідність ОСОБА_1 здійснювати постійний догляд за інвалідом І групи ОСОБА_2 , відтак не є беззаперечними та достатніми підставами для звільнення з військової служби згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з «необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи».
Акти від 02.08.2023 та від 11.09.2023 про встановлення факту проживання ОСОБА_2 , не є належним документом, яким можливо підтвердити таку обставину (здійснення постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І групи) в цілях застосування положень підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону N 2232-XII.
Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII лежить саме на позивачу.
Однак, за наявними в матеріалах цієї справи доказами, позивачем не доведено, що саме на ньому лежить обов`язок здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 як за особою з інвалідністю I групи.
Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді рапорту ОСОБА_1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.  
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.