ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3119/24                Головуючий суддя І інстанції Карасава І. О.
Провадження № 33/818/1348/24        Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2024 року                                                        м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,
за участі
секретаря                                Щевченка Д.В.,
захисника                                Рвачова О.О.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рвачова О.О. на постанову Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП України, -

       у с т а н о в и в:        
Оскаржуваною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП стосовно  ОСОБА_1 - закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.
Як установив суд згідно протоколу 09 березня 2024 року о 10 годині 15 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, смт. Високий, вул. Ощепкова, буд. 48-А керував транспортним засобом ВАЗ2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування відповідним транспортним засобом. Зазначене правопорушення вчинив повторно протягом року, за що передбачена відповідальність за частиною 5 статтею 126 КУпАП..
Крім того 09 березня 2024 року о 10 годині 15 хвилин ОСОБА_1 в Харківській області, Харківському районі, смт. Високий, вул. Ощепкова, буд. 48-А, керував транспортним засобом ВАЗ2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати в частині позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
Наголошує на тому що за аналогією закону суд має право застосовувати у справах про адміністративні правопорушення положення Кримінального Кодексу України, зокрема положення ст. 69 КК України.
Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, знаходиться в зоні бойових дій, та приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, а тому право керування транспортними засобами необхідне для проходження військової служби.
Просить застосувати аналогію закону, а саме положення ст. 69 КК України

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для належного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
При цьому апелянт у своїй апеляційній скарзі фактичні обставини справи не оспорює, вважає в цій частині постанову суду законною.
Вважає, що суд апеляційної інстанції може застосувати положення ст. 69 КК України за аналогією закону та призначити більш м`яке адміністративне стягнення ніж це передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП.
З приводу вказаних доводів захисника, апеляційний суд зазначає, що аналогія закону застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві.
У чинному КУпАП дійсно наявні деякі такі прогалини, які за аналогією закону можуть регулюватися іншими актами законодавства, як то інститут відводу судді, проведення судових засідань в режимі відеоконференції, проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення тощо.
Однак, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульована главою 4 КУпАП, і будь-якої прогалини в даному випадку не існує, як і підстав застосувати аналогію закону. 
Законодавець навіть окремо передбачив неможливість застосування до правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, звільнення від відповідальності за малозначність, що ще раз підкреслює його підвищену суспільну небезпечність.
З наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи захисника про можливість за аналогією закону застосувати до цих правовідносин положення ст. 69 КК України.
Згідно вимог ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини.
Відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП обставин, що пом`якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність, під час судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь вини, обставини справи, та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для ОСОБА_1 є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд констатує суперечливість поданої захисником апеляційної скарги в частині наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України за аналогією закону.
ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, інші обставини, що пом`якшують покрання не встановлені.
За таких обставин, навіть в разі застосування апеляційним судом аналогії закону, в даній справі умови для застосування положень ст. 69 КК України - відсутні. 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. -залишити без задоволення. 
Постанову Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП України - залишити без змін. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         О.Ю. Грошева