ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 жовтня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 754/7858/23
провадження № 61-9385св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Садовського В`ячеслава Петровича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року у складі судді Галась І. А. та присяжних: Барбадіна С. П., Римара А. П. та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог
1.                 У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.
2.                 Заява мотивована тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі № 754/4298/21 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто з останнього аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання заявниці - дружини, матері дітей до 3-х років.
3.                 15 листопада 2021 року службовим виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_5/9 від 15 листопада 2021 року та ВП НОМЕР_4 від 15 листопада 2021 року про стягнення аліментів. На момент відкриття провадження заборгованість по аліментам складала більше 96 000,00 грн.
4.                 Після відкриття виконавчого провадження та проведення службової перевірки державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Черуха О. М. зазначив, що ОСОБА_2 не проживає за адресою, вказаною як місце реєстрації, хоча адреса реєстрації (прописки) ОСОБА_2 зазначена в його паспорті громадянина України та в усіх його документах: договорі купівлі-продажу квартири, даних з ЕДРПОУ. 
5.                 Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києвавід 21 грудня 
2021 року у справі № 754/13093/21 ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_3 (нове прізвище ОСОБА_5 ), 2020 року народження, та ОСОБА_6 (нове прізвище ОСОБА_5 ), 2020 року народження.
6.                 Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року у справі № 754/1942/22 подання Старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О. М. задоволено. Оголошено розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
7.                 Також вказує, що у лютому - травні 2021 року вона спілкувалася з ОСОБА_2 по телефону стосовно дат судових засідань у справі про розлучення та стягнення аліментів, однак, її запрошення останній ігнорував, зацікавленість дітьми також не проявляв, їх спілкування закінчилося в червні 
2021 року. 
8.                 Крім того, він зателефонував їй 03 березня 2022 року під час знаходження окупаційних військ в Київській області з метою спільного виїзду закордон, проте вона відмовила йому.
9.                 Вказує, що з останньої їхньої розмови по телефону пройшло більше року в умовах воєнних дій в Україні. Розшукові дії поліції за понад 15 місяців не дали результату, а у зв`язку із воєнними діями в березні 2022 року вона має підстави вважати, що ОСОБА_2 зник безвісти, оскільки він перестав виходити на зв`язок і відомостей про його місце перебування немає. Вона одна утримує спільних малолітніх сина і доньку і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання платника аліментів безвісно відсутнім чи померлим.
10.             Також їй відомо що ОСОБА_2 має у власності три квартири за кордоном у Республіці Болгарія. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є законними спадкоємцями цього майна (у випадку смерті спадкодавця), тож воно потребує збереження і визначення опікуна над майном.
11.             Зважаючи на вищевикладене у сукупності просила задовольнити заяву та визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
12.             Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 
2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 20 березня 2024 року, заяву залишено без задоволення.
13.             Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано відсутністю достатніх підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім. Сам по собі факт оголошення в розшук ОСОБА_9 , факт непроживання за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
14.             У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва 
від 10 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року.
15.             Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
16.             Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17.             У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким визнати особу ОСОБА_10 безвісно відсутньою. Визначити ОСОБА_1 опікуном всього майна ОСОБА_10 .
18.             Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17, 06 травня 
2020 року у справі № 760/3112/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.             Також, підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права, а саме: встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.             Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій невірно визначили коло обставин та предмет доказування, які необхідно встановити в ході розгляду справи, через що приймали до уваги неналежні докази, на яких в свою чергу ґрунтували своє судження, разом із тим суди не використовували норми ЦПК України, що належать до застосування, що призвело до незаконного рішення.
21.             Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій врахували як доказ відповідь Деснянського УП ГУ НПУ у м. Києві від 28 серпня 2023 року, проте з інформації, яка викладена у вказаній відповіді, неможливо фактично встановити ні одну із умов предмету доказування по цій справі, ані місце проживання ОСОБА_2 , ані місце його перебування, ані встановити його місце знаходження, ані встановити зв`язок з ним чи визначити, коли він виходив на зв`язок, тобто така не містить інформації про предмет доказування.
22.             При цьому « ОСОБА_11 » - це невстановлена до закону особа, до суду не викликалась, не є учасником справи. Крім того чинним законодавством не передбачений такий вид доказування як повідомлення третіх осіб, а інформацію про те, що їй дзвонить ОСОБА_10 , неможливо перевірити.
23.             Водночас судами не враховано, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цій час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
24.             Рішення судів попередніх інстанцій не містять інформації про предмет доказування, не містять фактичних даних, що можуть підтвердити місце проживання чи місцеперебування ОСОБА_2 , не містять даних про встановлення особи ОСОБА_2 , не містять даних про встановлення достовірної інформації про будь-які цивільно-правові відносини особи за останні 1,5 роки.
25.             Також вважає, що суди мали керуватися статтею 44 ЦК України, в якій йдеться про принцип захисту майна зниклої безвісти особи. Суди не здійснили жодних дій для збереження майна ОСОБА_2 за кордоном, а саме не застосували статтю 498 ЦПК України про судове доручення до іноземного суду щодо опису майна та визначення зберігача майна; не керувалися міжнародним багатостороннім договором між Республікою Болгарією та Україною - Договір про правову допомогу в цивільних справах (Договір ратифіковано Законом України
№2911-IV (2911015) від 22.09.2005, ВВР, 2006, №1, ст.6).
26.             Також суди першої та апеляційної інстанцій не приділили необхідну увагу захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей (утриманців) ОСОБА_2 та не врахували вимоги Конвенції про права дитини.
27.             Зазначає, що вона самостійно утримує дітей, через збройну агресію російської федерації вона з дітьми виїхала з України і вже два роки проживає в Болгарії по праву на тимчасовий захист, а визнання особи безвісно відсутньою надасть їй право звернутися до соціальної служби України для оформлення соціальної допомоги та звернутися до суду Болгарії для початку процедури оформлення майна під опіку.
28.             Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29.             Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , виданих повторно Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13 вересня 2022 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.             Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з останнього аліменти на утримання спільних дітей: ОСОБА_6 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_1 - дружини до досягнення дітей 3-х років.
31.             15 листопада 2021 року відкрито виконавчі провадження з виконання вказаного рішення суду.
32.              ОСОБА_2 аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
33.             Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00036817299 та № 00036817386 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінено прізвище на « ОСОБА_5 ».
34.              ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 12 червня 2023 року щодо надання інформації про ОСОБА_2 , а саме: інформації про родичів, останнє місце проживання, реєстрації, роботи, місце знаходження майна, над яким необхідно встановити опіку, повідомила, що матір ОСОБА_2 звати Ірина Фонарьова, за його словами вона проживає в Печерському районі м. Києва. Заявниця особисто у гостях у неї не була, зустрічі були в кафе, вона приїздила до заявниці в квартиру два рази, коли народились діти. Номер телефону невідомий, вони не дзвонили одна одній.
35.             Останнє відоме місце проживання/реєстрації, яке було в паспорті 
ОСОБА_2 , це: АДРЕСА_1 .
36.             Місце роботи: за даними ЄДРПОУ ОСОБА_2 є директором та засновником компанії ТОВ «АРК Девелопмент» з вересня 2021 року.
37.             Відповідно до Єдиного державного реєстру нерухомого майна країни Болгарії вбачається, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна в даній країні.
38.             16 лютого 2022 року по справі № 754/1942/22 суддею Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т. А. винесено ухвалу по розшук боржника за поданням Старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О. М. та справа направлена в поліцію для проведення оперативно-розшукових дій.
39.             Згідно з відповіді Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про надання інформації щодо заведеної розшукової справи відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
01 липня 2022 року працівниками ВКП Деснянського УП ГУ НП у м. Києві боржника ОСОБА_2 оголошено в державний розшук та заведено відповідно розшукову справу №03-230, яка на день виконання матеріалу перебуває в провадженні.
Наразі проводяться розшукові заходи, спрямовані на встановлення місця перебування боржника ОСОБА_2 , в ході яких встановлено контактний номер телефону матері розшукуваного - ОСОБА_12 , яка в телефонній бесіді повідомила, що періодично бачить сина, або останній зв`язується з нею з невідомих номерів, так як власного телефону не має. Окрім цього, ОСОБА_11 зобов`язалася повідомити ОСОБА_2 про необхідність явки до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві, а також до Деснянського районного суду 
м. Києва. Одночасно повідомили, що визнання боржника ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно зниклим є недоцільним, так як останній зв`язок з матір`ю підтримує.
40.             Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявниця зазначила, що визнати особу ОСОБА_2 безвісно відсутньою в судовому рішенні їй потрібно для того, щоб вона змогла реалізувати законні права спільних дітей на утримання та охорону спадкового права дітей на території іншої держави (Республіка Болгарія) відповідно до чинного міжнародного багатостороннього договору між Республікою Болгарією та Україною.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
41.             Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
42.             Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
43.             Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
44.             Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45.             Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
46.             Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
47.             Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
48.             Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
49.             Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.
50.             Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
51.             Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.
52.             Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
53.             Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).
54.             Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою
або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
55.             Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).
56.             Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).
57.             Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
58.             За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
59.             Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
60.             Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; 
б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
61.             Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження 
№ 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою.
62.             Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.
63.             Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
64.             Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
65.             Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
66.             Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
67.             За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішні переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
68.             Відмовляючи у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що сам по собі факт оголошення в розшук ОСОБА_9 , факт непроживання за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.
69.             Доводи касаційної скарги про те, що відповідь Деснянського УП ГУ НПУ 
у м. Києві від 28 серпня 2023 року є неналежним доказом та не містить інформації про предмет доказування, є безпідставними та висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
70.             Так, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження 
№ 14-446цс18).
71.             Водночас доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
72.             Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухвалення оскаржених судових рішень не врахували правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07 травня 2018 року у справі 
№ 225/1297/17, від 06 травня 2020 року у справі № 760/3112/16-ц, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
73.             У наведених заявницею постановах викладений загальний висновок, який зводиться до того, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
74.             Таким чином, враховуючи те, що у наведених заявницею справах суди зробили висновки по суті вирішення справ за фактичних обставин, які є відмінними від фактичних обставин у справі, яка є предметом касаційного перегляду, колегія суддів відхиляє означений аргумент касаційної скарги, оскільки висновки судів у цій справі наведеним правовим висновкам Верховного Суду не суперечать.
75.             При цьому Верховний Суд зазначає, що у прохальній частині касаційної скарги заявниця просить визначити ОСОБА_1 опікуном всього майна ОСОБА_10 , проте такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялися.
76.             Відповідно до вимог частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
77.             З огляду на вказане безпідставними є й доводи касаційної скарги про те, що суди не здійснили жодних дій для збереження майна ОСОБА_2 за кордоном та не приділили необхідну увагу захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей (утриманців) ОСОБА_2 , не врахували вимоги Конвенції про права дитини.
78.             Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
79.             У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
80.             Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
81.             За таких обставин суди попередніх інстанцій були позбавлені можливості вийти за межі заявлених вимог про визнання особи безвісно відсутньою та вживати дії для збереження майна ОСОБА_2 за кордоном.
82.             Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм процесуального закону.
83.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
84.             Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                 Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Садовського В`ячеслава Петровича залишити без задоволення.
 
2.                 Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович