ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
31 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 756/4395/22
провадження № 61-7105св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Мережко М. В., Соколової В. В.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У червні 2022 року заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.
2.            Позовна заява мотивована тим, що направі власності за ОСОБА_2 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 .
3.             ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями з актового запису про смерть, виданого Київським міським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
4.            Місцем проживання померлого була квартира АДРЕСА_1 .
5.            У спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація щодо ОСОБА_2 відсутня, тобто жодна особа спадщину після померлого не прийняла.
6.            У спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) інформація також відсутня, відтак спадкове майно мало перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.
7.            Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2021  року у справі № 753/14689/21 визнано винуватою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 358, частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 358, частиною четвертою статті 190 КК України.
8.            В ході слідства установлено, що остання шляхом використання підроблених документів на право власності на нерухоме майно (підробленого договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нібито посвідченого 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І. В.) та документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири (інформаційна довідка КП Київської міської ради «КМБТІ» КВ-2018 № 42177 від 26 жовтня 2018 року, витяг з реєстру територіальної громади м. Києва № 237300176 від 06 листопада 2018 року), усвідомлюючи, що не є власницею вказаної квартири, підписала договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, вона за грошові кошти в сумі 962 790 грн відчужила ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , та у подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В. О. посвідчено договір та внесено відомості (номер запису 28874899) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
9.            У зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С. О., зареєстровано за ОСОБА_5 (донькою померлої). Номер запису про право власності у реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34602027.
10.         15 січня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І. Ю. Номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 35050111.
11.         Вказував, що висновком експерта від 24 грудня 2020 року № КСЕ-19/111-20/52010 підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі «приватний нотаріус» у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 лютого 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №114, виконаний ймовірно не ОСОБА_6 , а іншою особою.
12.         Наданий на дослідження нотаріальний бланк з серійним номером ВРН № 700852 не відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території країни виробника - України. Вказує, що в ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 остання також підтвердила факт використання підроблених документів.
13.         Зазначав, що договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , датований 02 лютого 2012 року, фактично не укладався, як юридичний факт не відбувався та не міг породити будь-яких законних правових наслідків, відтак не є правовою підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на спірне майно, є нікчемним за своєю правовою природою, тому не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду.
14.         Посилається на нікчемність договору купівлі-продажу в силу закону, оскільки такий порушує публічний порядок, договір нотаріально не посвідчувався, в БТІ не реєструвався та взагалі не підписувався позивачем.
15.         З огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення, тому право власності територіальної громади міста Києва на квартиру не припинялось.
16.         Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 станом на 15 січня 2020 року в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 Вказував, що згідно показів відповідачки, наданих у ході досудового розслідування, убачається, що остання зазначила, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири була обізнана про заборгованість за постачання комунальних послуг по спірній квартирі, та взяла на себе обов`язок щодо погашення заборгованості. В листопаді 2020 року змінено власника особових рахунків на ОСОБА_1 .
17.         Вважає, що вказані факти свідчать про те, що після смерті ОСОБА_2 жоден з послідуючих набувачів не ніс тягар утримання майна, не сплачував комунальні послуги по квартирі, що могло викликати сумніви у ОСОБА_1 з приводу законності відчуження квартири, добросовісності продавця ОСОБА_5 та попередніх набувачів.
18.         Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що 16 січня 2020 року під час огляду квартири поспілкувалась із сусідкою та дізналась, що попередній власник ОСОБА_2 помер декілька років тому та не міг підписати договір купівлі-продажу квартири.
19.         Дізнавшись про те, що дійсний власник квартири помер, а ОСОБА_5 не мала права розпоряджатись вказаним майном, ОСОБА_1 звернулась до продавця квартири з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 15 січня 2020 року та повернення коштів. 
20.         Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , сторона продавця повернула їй кошти за квартиру в сумі 10 000 доларів США, на підтвердження чого між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (брат ОСОБА_5 ) 17 січня 2020 року укладено попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В. О., за яким укладення основного договору мало бути здійснене до 17 квітня 2020 року.
21.         За домовленістю з ОСОБА_7 зобов`язання за попереднім договором виконані не були. У зв`язку із цим 25 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заблоцькою Л. Б. на адресу ОСОБА_7 направлено заяву ОСОБА_1 про те, що кошти в розмірі 240 000 грн, передані їй в якості забезпечення зобов`язань за договором від 17 січня 2020 року, залишаються у неї в якості неустойки.
22.         За інформацією Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації станом на 15 лютого 2022 року зареєстрованих осіб у квартирі немає.
23.         Враховуючи те, що після придбання квартири відповідач фактично проживає за іншою адресою, а також той факт, що вона отримала грошову компенсацію від сторони продавця в розмірі 240 000 грн (10 000 доларів США), витребування квартири не покладе на неї надмірний індивідуальний тягар, спричинений відсутністю житла для проживання або втратою грошових коштів.
24.         Таким чином, позивач просив суд: 
визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , площею 43,36 кв. м, вартістю 962 790,00 грн;
витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 площею 46,36 кв. м, вартістю 962 790,00 грн. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
25.         Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
26.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Водночас є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити необхідні дії для відшкодування збитків, завданих таким відчуженням.
27.         Суд звернув увагу на неналежний контроль зі сторони державних органів щодо об`єкта нерухомого майна комунальної власності, оскільки власник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте держава не вчинила своєчасно жодних дій з цього часу, направлених на контроль та збереження майна і, як наслідок, спірна квартира придбана добросовісним набувачем ОСОБА_1 .
28.         Отже, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування майна від ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що таке буде становити індивідуальний та надмірний тягар, що призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
29.         Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено.
30.         Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
31.         Визнано спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається із квартири АДРЕСА_1 площею 43,36 кв. м, відумерлою.
32.         Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 площею 46,36 кв. м.
33.         Вирішено питання щодо судових витрат.
34.         Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції встановив наявність підстав для визнання спадщини відумерлою й, відповідно, перехід права власності на спірну квартиру до територіальної громади м. Києва, що в свою чергу має наслідком витребування спірної квартири від добросовісного набувача.
35.         Апеляційний суд зазначив, що територіальна громада має публічний обов`язок прийняти відумерлу спадщину, який трансформується у правомірний інтерес, який підлягає судовому захисту.
36.         Судом вказано, що відчуження спірної квартири відбулось не внаслідок незаконних дій або рішень державних органів чи органів місцевого самоврядування, а внаслідок незаконних дій фізичних осіб. При цьому майно вибуло з володіння територіальної громади поза її волею, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна в добросовісного набувача.
37.         Апеляційним судом також враховано, що спірна квартира не використовується відповідачкою для особистого проживання, оскільки вона проживає за іншою адресою.
38.         Судом також зазначено, що відповідачка як добросовісний набувач не позбавлена можливості захистити своє право на підставі статті 661 ЦК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
39.         У травні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
40.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
41.         Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2024 року № 1181/0/226-24 та протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2024  року справу призначено судді-доповідачеві.
42.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
43.         У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
44.         Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16,  від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 16 травня 2018 року у справі №  910/5394/15-г, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15, від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц, від 01 травня 2020 року у справі № 610/103/18, від 15 червня 2021 року, у справі № 922/2416/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 922/2416/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі 754/14375/18, від 28 лютого 2024 року у справі 761/23541/20, від 14  червня 2023 року у справі № 640/10831/19, від 26 вересня 2023 року у справі № 205/4070/20, від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21, від 22  лютого 2023 року у справі № 202/8669/19, від 15 березня 2023 року у справі № 336/665/19, від 04 жовтня 2023 року у справі № 205/6482/19, від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21. 
45.         Також вказує, що апеляційна скарга, яка підписана заступником керівника Київської міської прокуратури, не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, оскільки підписана особою, яка не мала права її підписувати.
46.         Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом не враховано подану нею заяву про застосування строків позовної давності. Вказує, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був похований за рахунок місцевого бюджету, а тому уповноваженим особам Київської міської ради було відомо про факт смерті особи, у якою відсутні спадкоємці, й, відповідно, про відкриття спадкової справи відносно майна такої особи.
47.         Отже, перебіг позовної давності почався саме з моменту поховання ОСОБА_2 за рахунок коштів територіальної громади як одинокого громадянина та отримання свідоцтва про його смерть, а не з часу, коли Київська міська рада була повідомлена про шахрайське заволодіння майном померлого.
48.         Крім того, з 02 травня 2017 року, коли минуло більше року після смерті ОСОБА_2 , у територіальної громади м. Києва виник обов`язок щодо звернення з відповідною заявою до суду з метою отримання права власності на спірну квартиру, проте до звернення з відповідним позовом минуло більше п`яти років.
49.         Заявниця вказує, що місцевий суд обґрунтовано звернув увагу на неналежний контроль зі сторони державних органів щодо об`єктів нерухомого майна комунальної власності, оскільки коли помер ОСОБА_2 , КМДА не вчинила своєчасно жодних дій, направлених на контроль та збереження майна.
50.         Матеріали справи містять докази про те, що поховання ОСОБА_2 проводив відділ КМДА.
51.         Вважає, що відповідні органи не проявляли зацікавленості у прийнятті спадщини після померлої одинокої особи.
52.         Також посилається на те, що судом апеляційної інстанції не надано належної уваги поведінці добросовісних набувачів. Зазначає, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а лише може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.
53.         Зазначає, що матеріали справи містять докази того, що вона придбавала спірну квартиру для догляду за хворою матір`ю, яку планувала перевезти з смт Бородянка до м. Києва. Спірна квартира була придбана за 40 000 доларів США та на її ремонт також було витрачено 8 000 доларів США.
54.         Таким чином, апеляційним судом безпідставно покладено на неї, як добросовісного набувача, нічим не виправданий надмірний індивідуальний тягар.
55.         Вказує, що позиція суду апеляційної інстанції зводиться до того, що весь надмірний тягар за завдану територіальній громаді матеріальну шкоду має нести не засуджена ОСОБА_3 , вина якої визнана судом, а останній добросовісний набувач квартири, тобто вона, яка не вчинила жодних протиправних дій. Засуджена уникла покарання у вигляді реального строку позбавлення волі, а ще й залишила собі отримані злочинним шляхом грошові кошти в сумі 972 790 грн без обов`язку їх відшкодування територіальній громаді. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
56.         Згідно із розпорядженням № 16 від 15 травня 1993 року видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 26).
57.         Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня 2000 року спадкоємцем майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є син ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке у зазначеній частці видане свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 27).
58.         Згідно даних актового запису про смерть убачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві (т. 1, а. с. 29).
59.         02 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передала, а покупець прийняла і зобов`язалась оплатити квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 37-38).
60.         12 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передала у власність, а покупець прийняв і зобов`язався оплатити квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 43-45).
61.          ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 46).
62.         Згідно даних свідоцтва про на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С. О., спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є її донька - ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 47).
63.         15 січня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 48-52).
64.         З даних висновку експерта № КСЕ-19/111-20/52010 від 24 грудня 2020 року убачається, що підпис від імені ОСОБА_6 у графі «Приватний нотаріус» у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 лютого 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за № 114,  виконаний ймовірно не ОСОБА_6 , а іншою особою. Наданий на дослідження нотаріальний бланк з серійним номером ВРН № 700852 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території виробника - України (т. 1, а. с. 63-75).
65.         Згідно даних висновку експерта № СЕ-19/111-21/8323-ПЧ від 07 квітня 2021 року підпис у графі «Приватний нотаріус» у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02 лютого 2012 року, укладеному між ОСОБА_2 , який виступив як продавець, та ОСОБА_3 , яка виступила як покупець, виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням його підпису (т. 1, а. с. 76-88).
66.         17 січня 2020 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому в обумовлений пунктом 6.1 цього договору строк укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 116-118).
67.         Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі № 753/14689/21 визнано винуватою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частинами третьою, четвертою статті 358, частиною четвертою статті190 КК України. Як убачається з вироку суду ОСОБА_3 шляхом використання підроблених документів на право власності на нерухоме майно (підробленого договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нібито посвідченого 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І. В.) та документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, усвідомлюючи, що не є власницею вказаної квартири, підписала договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого вона за грошові кошти відчужила ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , та у подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В. О. посвідчено договір та внесено відомості (номер запису 28874899) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 16-21).
Позиція Верховного Суду
68.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
69.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
70.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
71.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
72.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
73.         Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
74.         Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
75.         Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження                      № 12-35гс21)).
76.         Відповідно до частин першої-третьої статі 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
77.         Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
78.         Судами встановлено, що власник спірної квартири  ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, спадкоємці відсутні.
79.         Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі № 753/14689/21 визнано винуватою ОСОБА_3 та встановлено, що остання, використовуючи підроблений договір купівлі-продажу квартири, нібито укладений між нею та ОСОБА_2 , на підставі підроблених документів відчужила спірну квартиру ОСОБА_4 .
80.          ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, спадщину, до якої входила також спірна квартира, після неї прийняла її дочка ОСОБА_10 .
81.         В подальшому ОСОБА_10 відчужила спірну квартиру на користь ОСОБА_11 .
82.         Вирішуючи спір, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що ОСОБА_11 є добросовісним набувачем.
83.         Місцевий суд, відмовлячи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Суд вказував про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки витребування майна від ОСОБА_1 буде становити індивідуальний та надмірний тягар, що призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.
84.         Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відчуження спірної квартири відбулось не внаслідок незаконних дій або рішень державних органів чи органів місцевого самоврядування, а внаслідок незаконних дій фізичних осіб. При цьому майно вибуло з володіння територіальної громади поза її волею, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна в добросовісного набувача.
85.         Вказані висновки апеляційного суду є помилковими з огляду на таке.
86.         Відповідно до приписів статті 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.
87.         Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
88.         Відповідно до статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
89.         У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
90.         Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин, слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
91.         Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
92.         Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
93.         Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не зберіглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону, й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
94.         Закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
95.         Аналогічні висновки, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), зроблено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 202/8669/19 (провадження № 61-20544св21), від 15 березня 2023 року в справі № 336/665/19 (провадження № 61-13591св21), від 04 жовтня 2023 року в справі № 205/6482/19 (провадження № 61-1253св23), від 11 квітня 2024 року в справі № 756/16117/21 (провадження № 61-795св24), від 24 квітня 2024 року у справі № 569/18608/21 (провадження № 61-6420св23).
96.         При цьому Верховний Суд враховує, що в ухвалі від 03 квітня 2024 року у справі № 569/18608/21 (провадження № 14-23цс24) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що з часу прийняття нею 14 грудня 2022 року постанови у справі № 461/12525/15-ц із висновком щодо застосування статті 1280 ЦК України до правовідносин за участі територіальної громади цей висновок не застарів, а такі вади тієї постанови, які б зумовлювали потребу відступу від нього, - відсутні.
97.         У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 набула у власність спірну квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15  січня 2020 року за ціною 958 552 грн, про що вказано в пункті 2.1 договору.
98.         Матеріали справи не містять доказів недобросовісної поведінки 
ОСОБА_1 щодо набуття спірного майна у власність і такі не встановлені судами попередніх інстанцій.
99.         Таким чином, після набуття ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем, у власність спадкового майна, територіальна громада має право лише на грошову компенсацію вартості цього майна, а тому позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, витребування майна з незаконного володіння задоволенню не підлягають.
100.      Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 947/29377/20.
101.      Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
102.      Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
103.      Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.            Постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року скасувати, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович