ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2470/24 Справа № 173/2489/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 жовтня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Гончарова М.С. (в режимі відеоконференції), потерпілого ОСОБА_2 , 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює заступником директора ТОВ “Оксид”, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
       на постанову судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

       Постановою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

       У постанові суду зазначено, що 15.07.2024 о 10 годинні 00 хвилин в м.Вільногірськ, траса Т0423, біля повороту на с. Доброгірське, ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи яму, не надав переваги у русі мотоциклу д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Внаслідок ДТП т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржувану постанову винесено з грубим порушенням норм процесуального права, невірно застосовано матеріальні норми, що потягло за собою однобічне та неповне зсування судом усіх фактичних обставин, їх недослідження та не надання належної оцінки. Крім того, всупереч ст. 33 КУпАП, судом не було надано належної оцінки відомостям, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та призначено занадто суворе стягнення. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що пояснення водія мотоцикла ОСОБА_2 про те, що до місця зіткнення він рухався своєю смугою та побачив, що на його смугу руху виїхав автомобіль, з яким сталося зіткнення, спростовуються записом з відеореєстратора з автомобіля Мазда.
На підставі аналізу вказаного відеозапису, можна категорично стверджувати, що дії водія мотоцикла ОСОБА_2 не відповідали вимогам ПДР та знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП.
На думку апелянта, водій мотоцикла ОСОБА_2 замість виконання вимог п.12.3 ПДР, а саме застосувати гальмування в межах своєї смуги руху в момент, коли йому на зустріч рухався автомобіль Мазда, оскільки в даному випадку автомобіль Мазда, рухаючись на зустріч по його смузі руху, був для водія ОСОБА_2 небезпекою, виконав необґрунтований маневр об`їзду, виїхавши на смугу зустрічного руху, тим самим позбавив водія автомобіля Мазда можливості повернутися на свою смугу руху. 
Після чого, не переконавшись в безпеці виконаного маневру, водій ОСОБА_2 здійснив маневр вправо, повертаючись на свою смугу руху, при цьому розуміючи, що це небезпечно, оскільки на ній знаходиться автомобіль Мазда, тим самим порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР. 
У подальшому, водій ОСОБА_2 застосував такі прийоми керування мотоциклом при обраній ним швидкості руху, замість застосування екстреного гальмування, які не дозволили йому безпечно керувати мотоциклом, внаслідок чого він втратив керованість, що призвело до перекидання мотоцикла та подальшого контакту мотоцикліста з автомобілем Мазда. 
Апелянт вважає, що причиною виникнення даної ДТП також є порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.10.1, 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. 
Вказує, що не заперечував факт його вимушеного виїзду на зустрічну смугу у зв`язку з об`їздом ям на дорожньому покритті та пояснював суду першої інстанції про вищевказану поведінку водія ОСОБА_2 , але його пояснення суд розцінив як часткове визнання вини. 
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що він є єдиним членом ГО “Об`єднання учасників АТО Вільногірська”, який виконує функції доставки власним автомобілем різних предметів на потреби Збройних Сил України, транспортування автівок з зони бойових дій до СТО задля ремонту та після нього до військових підрозділів. Тому для виконання подальших замовлень ЗСУ має і надалі керувати транспортними засобами Однак суд не звернув увагу на ці обставини, які позитивно характеризують особу, яка притягається до відповідальності та пом`якшують його відповідальність.
Враховуючи викладене, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 скасувати та змінити захід стягнення з позбавлення права керувати транспортними засобами на призначення штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної ОСОБА_3 та його захисника Гончаров М.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили постанову суду змінити в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, призначити йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому не заперечували висновків суду щодо встановлених фактичних обставин справи.

Потерпілий ОСОБА_2  погодився з доводами і апеляційним вимогами ОСОБА_3 та не заперечував проти пом`якшення тому стягнення. 

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

       Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, наявні в матеріалах провадження.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №020395 від 15.07.2024, о 10.00 годині 15.07.2024 в м. Вільногірську, траса Т0423, біля повороту на с. Доброгірське, ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи яму, не надав переваги у русі мотоциклу д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
       Зазначено, що до протоколу додаються пояснення, копії документів, результати “Драгеру”. 
У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено “додається на окремому аркуші”.
Зафіксовано, що тимчасово документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що мається підпис останнього у відповідній графі.
Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.1).

У схемі місця ДТП від 15.07.2024 відображено розташування автомобіля Мазда д.н.з. НОМЕР_1 та мотоциклу д.н.з. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди, місце зіткнення транспортних засобів, місце розташування вибоїни на дорожньому покритті. 
Також у схемі місця ДТП відображено, що автомобіль Мазда д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження передньої центральної частини, а мотоцикл д.н.з. НОМЕР_2 — пошкодження передньої та правої бокової сторони.
В графі порушення пункту ПДР зазначено п.13.4 ПДР. 
Схема місця ДТП підписана працівником поліції, який її складав, а також учасниками події — водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без будь-яких зауважень (а.с.4).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції одразу після ДТП, 15.07.2024 близько 10.50 годин він керував автомобілем Мазда д.н.з. НОМЕР_1 в напрямку з с. Дмитрівка в м. Вільногірськ по трасі Т 0423, поблизу повороту на с. Доброгірське, для об`їзду ями на дорожньому покритті, впевнившись у відсутності ТЗ, виїхав на зустрічну смугу. На зустріч їхав трактор, із -за якого здійснив випередження мотоцикл д.н.з. НОМЕР_2 , повернувшись на свою смугу руху, після чого водій мотоциклу та він почали гальмувати, але відстані не вистачило, в результаті чого сталося бокове зіткнення мотоциклу та його ТЗ, що призвело до незначних пошкоджень його автомобіля та мотоцикла (а.с.5). 
Водій  ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначив, що 15.07.2024 близько 10.50 годин, він їхав за кермом мотоцикла Loncin д.н.з. НОМЕР_2 по трасі Т 0423 біля повороту на с. Доброгірське по своїй смузі руху, під час чого йому на зустріч виїхав автомобіль Мазда д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого він почав гальмувати та зупиняти транспортний засіб, але не вистачило відстані, в зв`язку з чим виникло бокове зіткнення його мотоцикла та центральної передньої частини вказаного автомобіля. Після чого мотоцикл отримав механічні пошкодження, а він тілесні ушкодження у вигляді синців та забоїв (а.с.6). 
Згідно рапорту інспектора СРПП ВП № 4 Кам`янського РУП від 15.07.2024 (а.с.3), 15.07.2024 о 10.04 годині надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: м.Вільногірськ, біля повороту на с. Доброгірське сталося ДТП без потерпілих. 
Прибувши на місце події за вказаною адресою було встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Мазда д.н.з. НОМЕР_1 при зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи яму, не надав переваги у русі мотоциклу з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 та мотоцикл ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. В результату чого відносно ОСОБА_1 за порушення п.13.4 ПДР України було складено адміністративний протокол серії ОБ № 020395 за ст. 124 КУпАП. Подія фіксувалась на нагрудний відеореєстратор поліцейського № 1.
Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис, який міститься у 1 файлі на одному диску, долученому до матеріалів справи (а.с.15), де на відеофайлі “export-cgrkz” зафіксовано з`ясування працівниками поліції обставин вчинення ДТП.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.13.4 ПДР, якщо зустрічний роз`їзд утруднений, водій, на смузі руху якого є перешкода чи габарити транспортного засобу, яким він керує, заважають зустрічному руху, повинен дати дорогу. На ділянках доріг, позначених знаками 1.6 "Крутий підйом" і 1.7 "Крутий спуск", за наявності перешкоди дати дорогу повинен водій транспортного засобу, що рухається на спуск.
Апеляційний суд, дослідивши зміст наявних у матеріалах справи доказів, дійшов до висновку про правильність викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин. Наявні в матеріалах провадження докази є належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.
При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції та матеріали справи свідчать про те, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 13.4 ПДР України виникла дана ДТП, оскільки останній керуючи автомобілем Мазда д.н.з. НОМЕР_1 , об`їжджаючи яму, при зустрічному роз`їзді, не надав перевагу у русі мотоциклу з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_2 . 
Ствердження апелянта ОСОБА_1 про те, що причиною виникнення ДТП є також порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.10.1,12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, не заслуговують на увагу.
Матеріалами провадження підтверджено та не заперечується водієм ОСОБА_1 про те, що саме він дійсно виїхав на зустрічну смугу руху, побачив мотоцикл, що їхав по своїй полосі руху, почав пригальмовувати та зупинятись, водій мотоцикла також гальмував, однак відстані між транспортними засобами не вистачило, в результаті чого сталося їх зіткнення. Такі пояснення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності надавав як працівникам поліції одразу після ДТП, так і у суді першої інстанції. Таким чином, у дані дорожній обстановці, саме на водія ОСОБА_1 , який виїхав на зустрічну смугу, відповідно до вимог п. 13.4 ПДР покладений обов`язок надати дорогу транспорту, який рухається назустріч.
Апеляційний суд відноситься критично до апеляційних доводів ОСОБА_1 про те, що водій мотоцикла ОСОБА_2 замість застосування гальмування в межах своєї смуги в момент, коли йому на зустріч рухався автомобіль Мазда, виконав необґрунтований маневр об`їзду, виїхавши на смугу зустрічного руху, позбавивши водія автомобіля Мазда можливості повернутися на свою смуху руху, є його суб`єктивним висновком, який не підтверджений жодним належним доказом та не спростовує встановлених судом обставин.
Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах встановлених постановою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024, чим він порушив вимоги п.13.4 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, не дослідження всіх обставин справи та не надання належної оцінки наявним доказам у справі, є неспроможними. 
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
У свою чергу належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції особою, яка притягається до адміністративної відповідальності під час апеляційного розгляду не надано.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення питання про накладення на нього адміністративного стягнення є слушними, з огляду на таке.
Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.
Санкція ст.124 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та обставини, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність та прийшов до висновку, що саме такий вид адміністративного стягнення буде достатнім задля його виховного впливу і запобігання вчинення ним нових правопорушень.
При цьому, за наявності в санкції ст.124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, місцевий суд в своїй постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією вказаної статті.
Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість, при цьому у порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано та у постанові не зазначено на підставі яких саме даних про особу ОСОБА_1 , суд прийшов до такого висновку.
Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 свою вину в вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково, є членом громадської організації “ОУ АТО Вільногірська”, під час виконання своїх функцій, як волонтер, забезпечує доставку необхідного бійцям ЗСУ на передову, здійснює транспортування автомобілів з передової на ремонт і повернення їх до бійців, тощо (а.с.44).
Відповідно наданого захисником ОСОБА_4 звернення Начальника лікувального відділення медичної роти в/ч НОМЕР_3 , ГО “ОУ АТО Вільногірська” постійно допомагає медичній роті, закриваючи локальні потреби в ліках, розхідних матеріалах та медичних приладах; кожна подібна допомога рятує життя бійців і доставляється волонтером-водієм ОСОБА_1 безпосередньо в місця розташування медичних стабілізаційних пунктів. Без водія ОСОБА_1 громадська організація не матиме змоги доставляти допомогу для порятунку поранених та наближення Перемоги. Просить поставитися з розумінням та не застосовувати до ОСОБА_1 таке стягнення як позбавлення права керувати транспортним засобом (а.с.63). 
Враховуючи наведене, наявність подяк командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 як водію-волонтеру ГО “Об`єднання воїнів АТО Вільногірська” (а.с.63 об, 64), відсутність доказів систематичного вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, апеляційний суд дійшов висновку, що накладення на ОСОБА_1 такого стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами, є занадто суворим.
Отже, внаслідок неповноти судового розгляду, місцевий суд не врахував належним чином особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, частково визнає свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, займається волонтерською діяльністю, для виконання якої йому потрібно мати право керування транспортними засобами.
Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено адміністративне стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП, оскільки адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року - зміні в частині адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст.124 КУпАП, у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 щодо  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                                  В.В. РУДЕНКО