Окрема думка суддів К. М. Пількова, Ж М. Єленіної, І. В. Ткача до постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.09.2024 у справі № 800/74/17 (провадження № 11-89заі21)
 
Велика Палата Верховного Суду постановою від 24.09.2024 залишила без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ради національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України, про визнання незаконним та нечинним з моменту видання указу в частині; оскаржене рішення залишила без змін.
Велика Палата в цілому погодилась з висновком суду першої інстанції.
Висловлюємо незгоду з мотивами прийнятого рішення з огляду на таке.
1.        Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
2.        Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
3.        Водночас, частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
4.        Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
5.        Як установив суд першої інстанції, Указом № 467/2016, який Позивач оскаржує у цій справі, введено в дію рішення РНБО від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким строком на один рік застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
6.        Указом Президента України від 15.05.2017 № 133/2017 введено в дію рішення РНБО від 28.04.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», вирішено застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) строком на один рік, зокрема, до ОСОБА_1 ; визнано таким, що втратив чинність, Указ № 467/2016.
7.        Правомірність Указу № 133/2017 оскаржується у справі № 800/365/17, яка перебуває у провадженні КАС ВС, яке було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
8.        Отже, після звернення з позовом у цій справі, Позивач ініціював окреме провадження з оскарження виданого Відповідачем Указу № 133/2017, який змінює спірні правовідносини.
9.        Велика Палата вже звертала увагу на те, що в адміністративному судочинстві спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Якщо під час розгляду справи відбулися зміни у спірних правовідносинах, внаслідок яких обраний спосіб захисту стає неефективним, позивач вправі змінити спосіб захисту (постанова від 12.06.2019 у справі № 826/5117/17).
10.   Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
11.   Позивач оскаржив Указ № 467/2016. Однак надалі після того, як спірні правовідносини зазнали змін внаслідок видання Указу від 15.05.2017 № 133/2017 і введення в дію рішення РНБО від 28.04.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», Позивач не змінив свої позовні вимоги на вимоги, які були б спрямовані на ефективний захист прав, а ініціював окреме провадження з оскарження цього указу (справа  № 800/365/17). 
12.   Це також зробило для суду неможливим здійснення повноважень, передбачених частиною другою статті 9 КАС України (частина друга статті 11 КАС України в редакції, чинній на час подання Позивачем цих окремих позовів), оскільки в провадженні адміністративного суду вже перебували справи з відповідними позовними вимогами.
13.   Отже, діючи на засадах диспозитивності та ініціювавши окреме провадження у відповідь на зміни, яких зазнали спірні правовідносини внаслідок прийняття Відповідачем Указу № 133/2017, Позивач зробив неможливим ефективний захист прав у цій справі, незалежно від того, чи знаходять підтвердження підстави позову, про які стверджує Позивач. 
14.   Надалі про ефективний захист прав Позивача в умовах змінених правовідносин йдеться у справі № 800/365/17.
15.   За таких обставин рішення суду у цій справі не може бути спрямоване на ефективний захист прав Позивача, що не відповідатиме вимогам статті 13 Конвенції та частині першій статті 2 КАС України, а зводитиметься лише до висновків стосовно обставин та їх правової оцінки, які, до того ж, можуть суперечити висновкам, яких дійде суд у справі № 800/365/17.
16.   З огляду на це у задоволення позовних вимог у цій справі слід відмовити, оскільки вони не спрямовані на ефективний захист прав, незалежно від того, чи підтверджуються підстави позову.
17.   Дійшовши цих висновків, Велика Палата далі не мала висновувати стосовно обставин, якими Позивач обґрунтовує свій позов, а Відповідач - заперечення проти нього, та не робити висновків стосовно того, чи мало місце порушення прав Позивача Відповідачем шляхом видання оскаржуваного в частині Указу № 467/2016.
 
Підсумовуючи викладене, вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, однак з мотивів, викладених вище.

 
Судді	К. М. Пільков	
 	Ж. М. Єленіна	
 	І. В. Ткач